Справа № 136/2006/24 
Провадження № 33/801/59/2025
Категорія: 307 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року                                                                     м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Литвина С. С., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Молявчика Олексія Валерійовича на постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн. Від сплати судового збору у розмірі 605,60 грн на користь держави ОСОБА_1 звільнено.
У постанові суду зазначено, що 17 жовтня 2024 року близько 12 год. 00 хв. по АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 , вчинив відносно колишньої дружини – ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме висловлювався в її бік нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами.
Не погодившись із такою постановою, захисник Драпалюка С. А. подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, провадження у справі закрити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є колишнім подружжям. Їх будинки розташовані поруч та мають спільний двір. 
Словесна перепалка яка сталась між даними особами 17 жовтня 2024 року за своїм характером є звичайною побутовою розмовою лише на підвищених тонах. ОСОБА_1 не виказував жодних погроз фізичним насильством чи розправою і тим більше не робив таких дій. 
Зібрані у справі докази не підтверджують наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Судом залишено без уваги, що ОСОБА_1 має психологічні травми внаслідок проходження військової служби та прив`язаність до посаджених його батьком дерев, словесна перепалка супроводжувалась виявленими ним емоціями, без погроз та протиправних дій.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.
ОСОБА_2 та її захисник в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечували.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, доводи його захисника, пояснення потерпілої, доводи її захисника, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 17 жовтня 2024 року серії ВАД №151246, 17 жовтня 2024 року близько 12 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме виражався в її бік нецензурною лайкою, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП (а. с.2).
Як видно із письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих працівникам поліції, 17 жовтня 2024 року близько 12 год. 00 хв. він виходив з подвір`я та зустрів колишню дружину ОСОБА_2 , яка заходила на подвір`я. ОСОБА_1 запитав її стосовно зрізаних шести вишень, які садив його батько. На що остання відповіла агресивно, влаштувала конфлікт, при цьому висловлювалась у його бік нецензурною лайкою та плювалась, погрожувала розправою. Після цього колишня дружина зайшла в свою ділянку будинку. Фізичної сили стосовно ОСОБА_2 він не застосовував, словесна перепалка мала дзеркальний характер (а. с. 4).
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3 , наданих працівникам поліції, спільно з ОСОБА_1 вона не проживає, однак має спільне домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 . 17 жовтня 2024 року орієнтовно о 12 год. 00 хв. ОСОБА_2 прийшла за вказаною адресою та її колишній чоловік вчинив із нею сварку, а саме почав висловлюватись в її бік нецензурною лайкою та кричав, тому вона викликала поліцію. Будинок поділений між ними 23 роки тому. ОСОБА_1 погрожував їй, намагався вчинити бійку (а. с. 5).
До матеріалів справи також долучено аудіо- та відеозапис події, надані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
На аудіозаписі, долученому за клопотанням ОСОБА_2 (а. с. 49-51), зафіксовано як вона наближається до будинковолодіння, відкриває хвіртку. До неї звертається ОСОБА_1 , запитує щось про вишні, вживає висловлювання «моральна уродка», «тварь», «буде тебе різати до смерті за ті вишні», «що ти мене, курва, знімаєш», «зараз тебе зніму». 
На відеозаписі із телефону ОСОБА_1 , долученому за його клопотанням (а. с. 67), зафіксовано, як ОСОБА_2 говорить ОСОБА_1 , що він не має права її ображати, що вона знаходиться у себе на подвір`ї, кличе на допомогу когось із будинку. ОСОБА_1 вживає у бік колишньої дружини висловлювання «згинь звідси», «моральна уродка». ОСОБА_2 запитує у ОСОБА_1 чи він не «моральний урод».
17 жотвня 2024 року ОСОБА_2 було видано терміновий заборонний припис, складений відносно ОСОБА_1 , у зв`язку із скоєнням домашнього насильства 17 жотвня 2024 року о 12 год. 00 хв. по АДРЕСА_1 , по факту коли гр. ОСОБА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру та висловлювався нецензурною лайкою стосовно постраждалої особи ОСОБА_2 (а. с. 55).
Приписами частини першої статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, яке, у відповідності з даною статтею, проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки – можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому аби повністю розкрити суть адміністративного правопорушення, у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були вчинені.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині першій статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
З аналізу наведених норм Закону слідує, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.
Під домашнє насильство, зокрема, психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» прямо передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя.
За наслідками перегляду справи в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі та письмових поясненнях, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, місцевим судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що словесна перепалка супроводжувалась виявленими ОСОБА_1 емоціями, без погроз та протиправних дій та заперечення факту вчинення домашнього насильства у відношенні колишньої дружини, є безпідставними, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, поясненнями потерпілої, аудіо- та відеозаписами, наданими як ОСОБА_2 , так і самим ОСОБА_1 , де зафіксовано активні дії та висловлювання, лайку та погрози, що є проявом домашнього насильства по відношенню до колишньої дружини. 
Щодо посилань на те, що ОСОБА_1 має психологічні травми внаслідок проходження військової служби та прив`язаність до посаджених його батьком дерев, то дані посилання не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення. 
Апеляційний суд повністю погоджується із висновками місцевого суду про те, що наявність неврегульованих між колишнім подружжям питань щодо спільної сумісної власності не може здійснюватись у спосіб вчинення домашнього насилля.
Доказів, які б спростовували висновки судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, апеляційному суду надано не було.
Переконливих доводів, які були б підставами для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Молявчика Олексія Валерійовича залишити без задоволення.
Постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 10 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                                 В. В. Оніщук