Справа № 128/1190/24
Провадження № 22-ц/801/187/2025
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року	Справа № 128/1190/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Міхасішина І. В., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Рішення ухвалила суддя Роздорожна А. Г.
Рішення ухвалено у відсутності сторін у м. Шаргород 
Повний текст рішення виготовлено 04 листопада 2024 року,

Встановив:
У березні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору про надання фінансових послуг № 2107222177611 від 13 березня 2021 року, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 , відповідач отримав кредит в розмірі 5900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності і зобов`язувався його повернути, сплатити проценти, згідно умов договору, його додатків. 
01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, право вимоги за договором про надання фінансових послуг перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал», яке відступило право вимоги за договором ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року.
Договором про надання фінансових послуг передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, інших витрат. 
Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 97 665,06 грн. з яких 5900,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 91 765,06 грн. - заборгованість за процентами. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просив стягнути заборгованість у розмірі 59 530,00 грн., з яких 5900,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 53 630,00 грн. - заборгованість за процентами, а також витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір 3028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн.
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2024 року позов ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 2107222177611 від 13 березня 2021 року в сумі 59 530,00 грн, з них: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) у розмірі 5900,00 грн; заборгованість за відсотками у розмірі 53 630,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , пославшись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення, просить його скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» відмовити.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не звернув уваги та те, що сторонами за договором про надання фінансових послуг № 2107222177611 від 13 березня 2021 року відсотки за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 16 днів, а тому їх розмір складає 1888,00 грн. Відповідач вважає, що відсотки нараховані після закінчення строку кредитування не підлягають стягненню. При цьому посилаєтся на постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, а також на постанову Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 червня 2021 року у справі № 906/1176/20.
Крім того, відповідач вважає, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживачів відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому завуальовані умови договору, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нараховувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.
Відповідач вважає, що в матеріалах справи відсутні докази переходу права вимоги, оскільки позивачем не надано судом доказів на підтвердження підписання між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт капітал» акту приймання-передавання реєстру боржників.
Також заперечує і щодо витрат на професійну правничу допомогу, які рішенням суду першої інстанції стягнуто на користь позивача, зазначивши, що суд першої інстанції не врахував, що позивач надав одну і ту ж платіжну інструкцію про сплату витрат на правову допомогу до різних справ, а тому фактично вводить суд в оману та надає недостовірні докази на підтвердження сплати правової допомоги.
Позивач ТОВ «Коллект Центр» у встановлений судом строк надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів не вбачає необхідності у задоволенні поданого 24 грудня 2024 року представником позивача ТОВ «Коллект Центр» - адвокатом Ткаченко М. М. клопотання про проведення розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в загальному позовному провадженні із викликом сторін, враховуючи при цьому конкретні обставини справи, доводи сторін спору: позивача – ТОВ «Коллект Центр» та відповідача – ОСОБА_1 , їх представників, наданих ними у суді першої інстанції, в апеляційній скарзі відповідача та у відзиві на апеляційну скаргу позивача, підтверджені наданими сторонами доказами, наявними в матеріалах справи. 
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що 13 березня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання фінансових послуг № 2107222177611 на суму 5900,00 грн. на 16 днів з моменту отримання кредиту, який за угодою сторін підписано електронним підписом позичальника (Z2), відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до пунктів 1.4-1.4.2 кредит був наданий шляхом переказу на картковий рахунок позичальника. Наслідки прострочення зобов`язань за договором визначені договором. Сторонами погоджено збільшення процентної ставки у разі неповернення кредитних коштів відповідачем у строки, що обумовлені договором. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Згідно з пунктом 1.9 договору, граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік (а. с. 6-8 т. 1).
На підставі укладеного між ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» та ТОВ «Служба МК» договору про організацію переказів грошових коштів, ТОВ Вей Фор Пей» здійснило наступний переказ коштів: номер карти НОМЕР_1 ; власник карти (емітент) банк «PJSC CREDIT AGRICOLE BANK»; категорія карти Visa; час запиту 13 березня 2021 року 8-11-21 год; номер договору згідно інформації від кредитора 2107222177611; сума 5900 грн. (а. с. 9 т. 1).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №2107222177611 від 13 березня 2021 року, заборгованість за кредитним договором складає 51 507,00 грн., з них: 5900,00 грн. основна сума заборгованості та 45 607,00 грн. несплачені відсотки (а .с. 9 на звороті-11 т. 1).
Відповідно до наданого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» розрахунку заборгованості станом на 10 січня 2023 року заборгованість за кредитним договором № 2107222177611 складає 51 507,00 грн., з них: 5900,00 грн. основна сума заборгованості та 45 607,00 грн. несплачені відсотки (а. с. 12 т. 1).
Відповідно до наданого ТОВ «Коллект Центр» розрахунку заборгованості станом на 08 березня 2024 року, заборгованість за договором № 2107222177611 складає 97 665,06 грн., з них: 5900,00 грн. основна сума заборгованості та 91 765,06 грн. несплачені відсотки (а. с. 13 т. 1).
Згідно з копією договору факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року, між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) був укладений договір факторингу про те, що клієнт – первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язується прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржником (а. с. 14-16 т. 1).
Згідно з копією акту прийому передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року, ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) прийняло від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (клієнт) реєстр боржників в кількості 31 632 (а. с. 168, 194 т. 1).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року, сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 2107222177611 складає 51 507,00 грн., з них: 5900,00 грн. основна сума заборгованості та 45 607,00 грн. несплачені відсотки (а.с.16 на звороті-19 т. 1).
Відповідно до копії договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) уклали цей договір про те, що первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором (а. с. 20-22 т. 1).
Згідно з копією акту приймання передання Реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) передало реєстр боржників, а ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) прийняло реєстр боржників кількістю 207 307 (а. с. 22 на звороті т. 1).
Відповідно до копії реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року, за № 5679 зазначений ОСОБА_1 , сума заборгованості якого становить 97 665,06 грн., з них: 5900,00 грн. – заборгованість за основним зобов`язанням, 91 765,06 грн. – заборгованість за нарахованими процентами (а. с. 23-25 т. 1).
Згідно із інформацією, наданою суду представником АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» Наталею Лук`яненко, в установі АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на ім`я ОСОБА_1 відкрито платіжну карту за № НОМЕР_2 . Відповідно до виписки по рахунку на рахунок ОСОБА_1 13 березня 2021 року було зараховано кошти у сумі 590,00 грн. (а. с. 239-240 т. 1).
Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції виходив з того, що відсотки нараховувалися первісним кредитором за кожен день в межах граничного строку кредитування до 30 листопада 2021 року і їх розмір було розраховано відповідно до пункту 1.4 договору. У свою чергу відповідач з часу укладення договору і на час ухвалення рішення не здійснив жодного платежу на погашення кредиту, а тому виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, задоволення позовних вимог повністю є доцільним. 
Апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції правильними та обґрунтованими.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). 
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
З обґрунтування апеляційної скарги вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не заперечує факту укладення договору чи отримання коштів, а не погоджується виключно з розміром встановленої заборгованості. При цьому відповідач фактично визнає заборгованість у сумі 5900,00 грн. (тіло кредиту) та 1888,00 грн. (відсотки). 
Як вбачається з матеріалів справи відповідачем ОСОБА_1 13 березня 2021 року було укладено договір про надання фінансових послуг №2107222177611 з ТОВ «Служба миттєвого кредитування», який підписаний електронним підписом позичальника та яким передбачено передачу коштів в безготівковій формі шляхом їх зарахування на банківський рахунок відповідача.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції стягнуто відсотки поза межами погодженого сторонами строку кредитування, апеляційним судом відхиляються з огляду на наступне.
Згідно п. 1.2 договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною.
Відповідно до заяви-анкети ОСОБА_1 орієнтовний строк повернення кредиту — 16 днів з моменту отримання кредиту. Кредит отримано на строк 365 днів з правом повернення.
Згідно п. 1.3 договору орієнтовний строк повернення кредиту — 16 днів з моменту отримання кредиту.
На період строку, визначеного у п. 1.3 договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 2% від суми кредиту за кожен день. У випадку користування кредитом понад строк, визначений у п. 1.3 договору, процентна ставка збільшується на 1,64%; починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в) (п. 1.4).
Пунктом 1.4.2. договору встановлено, що в разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. 
Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік (п. 1.9 договору).
В своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 559/1605/18 Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 627 ЦК України свідчить, що за загальним правилом обсяг договірної відповідальності регулюється в ЦК України нормами, які мають диспозитивний характер. Тобто, сторони при укладенні конкретного виду договору можуть регулювати їх самостійно.
Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтями 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили орієнтовний строк повернення кредиту у 16 днів, а також граничний строк кредитування в 1 рік.
З огляду на викладене посилання в апеляційній скарзі на те, що договір містить нечіткі або двозначні положення, які дозволили кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку, а нараховані відсотки є непропорційно великими, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, апеляційний суд розцінює критично. 
Як зазначено вище, договір про надання фінансових послуг №2107222177611 від 13 березня 2021 року містить умови, що не підлягають двозначному тлумаченню. Сторонами визначено граничний термін кредитування строком 1 рік, а також збільшення відсоткової ставки за умови прострочення повернення кредиту після спливу орієнтовного строку повернення кредиту у 16 днів. 
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості у повному розмірі чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Так само суду не надано жодних доказів, на підтвердження фактичної незгоди відповідача з умовами договору, адже договір розірваний не був, його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.
Висновки суду першої інстанції не суперечать правовим позиціям викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, а також Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 червня 2021 року у справі № 906/1176/20, на які посилається відповідач. 
У згаданих постановах наголошується на недопустимості нарахування відсотків поза межами строку кредитування, а також необхідності підтвердження належними доказами продовження строку дії договору. Проте, обставини даної справи є суттєво відмінними від обставин встановлених Верховним Судом у зазначених справах, оскільки договір про надання фінансових послуг № 2107222177611 від 13 березня 2021 року не продовжував свою дію, а відсотки за користування кредитними коштами нараховувались в межах граничного строку кредитування – 1 рік. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що в матеріалах справи відсутні докази переходу права вимоги, оскільки позивачем не надано судом доказів на підтвердження підписання між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт капітал» акта приймання-передавання реєстру боржників, апеляційний суд відхиляє у зв`язку з наступним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).
Апеляційний суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази, що підтверджують факт переходу права вимоги від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до ТОВ «Вердикт капітал», адже матеріали справи містять: копію договору факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) (а. с. 14-16 т. 1), відповідно до п. 6.1.4 якого права вимоги переходять до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. 
Матеріали справи містять також копію акта прийому передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (клієнт)(а. с. 168, 194 т. 1); докази на підтвердження оплати за договором (а. с. 16 т. 1).
У подальшому відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 2107222177611 від 13 березня 2021 року, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 (а. с. 20-22 т. 1). 
Відповідно до п. 5.2 договору про відступлення прав вимоги №10-03/2023/01 права вимоги вважаються відступленими первісним кредитором та набутими новим кредитором в день належного підписання сторонами акта приймання-передачі реєстру боржників в друкованому вигляді. 
Пунктом 7.2. договору встановлено, що ціна договору сплачується новим кредитором кредитору протягом 1065 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору. Перехід прав вимоги підтверджується наявним в матеріалах справи підписаним між сторонами актом прийому-передачі Реєстру боржників.
До договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року також додано копію акта прийому-передачі Реєстру боржників за договором № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року (а. с. 22 на звороті).
Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до ТОВ «Вердикт Капітал» та, в свою чергу, від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» прав вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 .
Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував що позивач надавав одну і ту ж платіжну інструкцію про сплату витрат на правову допомогу до різних справ, а тому фактично вводить суд в оману та надає недостовірні докази на підтвердження сплати правової допомоги, варто зазначити наступне.
В позовній заяві ТОВ «Коллект центр» зазначило про понесені витрати на професійну правничу допомогу а загальній сумі 17 000,00 грн., додавши на підтвердження понесених витрат: копію договору № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, що укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а. с. 36 на звороті-37 т. 1), копію прайс-листа про види послуг (а. с. 38 т. 1), копію платіжної інструкції № 413000006 від 09 лютого 2024 року (а. с. 39 т. 1), заявку на надання юридичної допомоги № 810 від 7 лютого 2024 року на суму 17 000,00 грн. (а. с. 40 т. 1), акт № 3 про надання юридичної допомоги від 8 січня 2024 року на суму 17 000,00 грн., з якого видно, що Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» надано послуги: надання усної консультації (2 год по 2000,00 грн.) – 4000,00 грн., підготовка пропозиції (1 година – 2000,00 грн.) – 1000,00 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (4 год по 3000,00 грн.) – 12 000,00 грн. ( а. с. 41 т. 1).
Відповідно п. 4.2. договору № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року сторонами узгоджено, що ТОВ «Коллект Центр» зобов`язується оплатити надані АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» послуги у строк до 60 банківських днів з моменту підписання акта про надання юридичної допомоги та надання АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» ТОВ «Коллект Центр» відповідного розрахунку для оплати. 
Отже, платіжна інструкція № 413000006 від 09 лютого 2024 року містить виключно авансові платежі за численні заявки, зокрема й за заявкою № 810, і не є остаточною оплатою за послуги, що надані згідно з актом № 3 від 08 лютого 2024 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 п. 1 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Частинами 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 заперечував стосовно розміру витрат на правничу допомогу з аналогічних підстав, що і в апеляційній скарзі (а. с. 72-165 т. 1).
У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції з урахуванням співмірності складності справи та виконаної адвокатом роботи (наданими послугами), правомірно зменшив розмір витрат на правничу допомогу з 17 000,00 грн., про які просив позивач, до 6000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. 
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	І. В. Міхасішин  	
  	В. В. Сопрун