УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2025 року
м. Київ
справа № 641/94/24
провадження № 51 - 849 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив: 
Як убачається з матеріалів провадження,  ухвалою Комінтернівськогорайонного суду м. Харкова від 21 листопада 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 до 19 січня 2025 року. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2024 рокуна підставі ч. 4 ст. 399 КПК відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2024 року, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.  
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 порушує питання про перевірку ухвали апеляційного суду в касаційному порядку.
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі та наявну в матеріалах провадження копію ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 2015 року № 3-рп/2015 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ashingdanev. TheUnited Kingdom» від 28 травня 1985 року від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі " Krombachv. France " від 13 лютого 2001 року).
Отже Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.
Частиною 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ч. 2 ст. 392 КПК передбачено, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті. Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Можливість оскарження ухвали про застосування або продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, постановленої під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зазначеними положеннями закону не передбачено.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року, суддя цього суду відмовив у відкритті апеляційного провадження за скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу місцевого суду, якою було продовжено  ОСОБА_5  запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Разом із тим, з огляду на положення ст. 392 КПК, якими не передбачено можливості апеляційного оскарження як ухвали про застосування, так і ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту постановленої під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суддя апеляційного суду відмовивши у відкритті апеляційного провадження діяв у відповідності до вимог статей 392, 399 КПК.
При цьому, Суд не дає оцінки твердженням захисника в касаційній скарзі щодо незаконності ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2024 року, оскільки така не може бути предметом касаційної перевірки з огляду на положення ст. 424 КПК.
Враховуючи викладене, підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                              ОСОБА_3