ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/3215/24	

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
  головуючого судді Савицького Я.Ф.,
                       суддів: Діброви Г.І.,
                                 Колоколова С.І.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Одеський припортовий завод”
на ухвалу Господарського суду Одеської області про повернення зустрічної позовної заяви
від 28 жовтня 2024 року (повний текст складено 28.10.2024)
у справі № 916/3215/24
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Проксима.”
до відповідача: Публічного акціонерного товариства “Одеський припортовий завод”
про стягнення 239 842 198,04 грн.

суддя суду першої інстанції: Желєзна С.П.
місце винесення ухвали: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Проксима.” (ТОВ “Проксима.”) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” (ПАТ “ОПЗ”) про стягнення суми основного боргу у розмірі 115 690 687,04 грн, пені в розмірі 34 638 556,00 грн, 3% річних в розмірі 15 901 128,00 грн, інфляційних втрат  в розмірі 73 611 827,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання  відповідачем зобов`язань за договором поставки природного газу №20/СН-76 від 23.07.2019, право вимоги за яким було відступлено на користь позивача згідно з договором від 11.12.2023.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.08.2024 справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження із наданням відповідачу 15-денного строку з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов.
23.10.2024 до Господарського суду Одеської області від ПАТ “ОПЗ” надійшла зустрічна позовна заява, пред`явлена до ТОВ “Проксима.” та Товариства з обмеженою відповідальністю “Агро Газ Трейдинг” (ТОВ “Агро Газ Трейдинг”) про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 11.12.2023, укладеного між ТОВ “Проксима.” та ТОВ “Агро Газ Трейдинг”. Разом з зустрічним позовом, ПАТ “ОПЗ” заявило клопотання про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.10.2024 у справі №916/3215/24 (суддя Желєзна С.П.) повернуто Публічному акціонерному товариству “Одеський припортовий завод” зустрічну позовну заяву (вх. №4852/24 від 23.10.2024).
Так, суд першої інстанції, враховуючи пред`явлення ПАТ “ОПЗ” вимоги до особи, яка не виступає позивачем у межах даної справи, приймаючи до уваги висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 по справі №200/22329/14-ц, дійшов висновку про наявність підстав для повернення зустрічного позову на підставі ч. 6 ст. 180 ГПК України.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство “Одеський припортовий завод” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.10.2024 про повернення зустрічної позовної заяви у справі №916/3215/24 та прийняти зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Проксима.” та Товариства з обмеженою відповідальністю “АГРО ГАЗ ТРЕЙДИНГ” про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 11.12.2023 року, укладеного між ТОВ “ФК “ПРОКСИМА” та ТОВ “АГРО ГАЗ ТРЕЙДИНГ” відносно грошового зобов`язання ТОВ “Одеський припортовий завод” за договором поставки природного газу №20/СН-76 від 23.07.2019 року. Направити справу до Господарського суду Одеської області для вирішення питання про прийняття зустрічної позовної заяви та відкрити провадження. 
Скаржник зазначає, що сторони по справі заявили господарському суду взаємопов`язані та взаємовиключні позовні вимоги, які виникли на підставі одного й того самого договору про відступлення права вимоги від 11.12.2023 та, відповідно, на підставі одних й тих самих доказів правомірності такого відступлення, які будуть в подальшому досліджені та оцінені судом. 
Апелянт вказує, що взаємопов`язаність первісних та зустрічних позовних вимог полягає у тому, що в рамках первісного позову ТОВ “Проксима.” для досягнення позитивного результату розгляду справи (стягнення з ПАТ “Одеський припортовий завод” на свою користь грошових коштів за договором поставки природного газу №20/СН-76 від 23.07.2019 року) має довести господарському суду наявність у нього права вимагати стягнення з ПАТ “Одеський припортовий завод” коштів на свою користь на підставі договору про відступлення права вимоги від 11.12.2023 року. В свою чергу, в рамках зустрічного позову ТОВ “Проксима.” має довести господарському суду відповідність того самого договору про відступлення права вимоги від 11.12.2023 року вимогам законності, що обумовлюватиме подальше право ТОВ “Проксима.” вимагати стягнення з ПАТ “Одеський припортовий завод” грошових коштів на свою користь. 
Крім того, скаржник зауважує, що взаємовиключність первісних та зустрічних вимог полягає у тому, що задоволення судом зустрічної позовної вимоги ПАТ “Одеський припортовий завод” повністю виключатиме задоволення первісного позову.
За таких обставин, апелянт зазначає, що спільний розгляд цих взаємопов`язаних та взаємовиключних первісних та зустрічних позовних вимог дозволить суду дослідити в повній мірі усі обставини справи, відповідатиме принципу процесуальної економії та втілюватиме у собі процесуальну мету передбаченого положеннями статті 180 Господарського процесуального кодексу України інституту звернення до суду із зустрічними позовними вимогами (вирішення в одному провадженні всіх пов`язаних між собою спорів).
Крім того, апелянт зауважує, що ані положення чинного процесуального законодавства, ані існуюча практика Верховного Суду не містить тверджень про неможливість залучення у якості співвідповідачів за зустрічним позовом осіб, які не є сторонами первісного позову.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 04.11.2024, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Колоколова С.І.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” було відкладене до надходження витребуваних цією ж ухвалою з Господарського суду Одеської області матеріалів справи №916/3215/24 до суду апеляційної інстанції.
14.11.2024 матеріали справи №916/3215/24 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2024 вказану апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року у справі №916/3215/24 залишено без руху; встановлено апелянту строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, шляхом надання до суду  доказів сплати судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі та надати суду апеляційної інстанції докази, які підтверджують повноваження Мастістого Іллі Андрійовича представляти інтереси Публічного акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” (код 00206539) в суді апеляційної інстанції, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
09.12.2024 від апелянта до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додані докази сплати судового збору та докази, які підтверджують повноваження Мастістого Іллі Андрійовича представляти інтереси Публічного акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” (код 00206539) в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.10.2024 у справі № 916/3215/24. Вирішено розглянути справу №916/3215/24 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
24.12.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю “Проксима.” до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає, що ПАТ “Одеський припортовий завод” без поважних причин пропущено строк подання зустрічного позову, встановлений ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.08.2024 про відкриття провадження у справі №916/3215/24, відтак клопотання про поновлення строку не підлягає задоволенню, а зустрічна позовна заява підлягає поверненню заявникові.
Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Разом з цим Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах “Савенкова проти України” від 02.05.2013, “Папазова та інші проти України” від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення “розумний строк” в рішенні у справі “Броуган та інші проти Сполученого Королівства” роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
З огляду на зазначене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану – постійні тривали повітряні тривоги, відключення електропостачання та інші чинники тощо; приймаючи до уваги навантаження суду, перебування членів апеляційної колегії у відпустках та лікарняних, принцип незмінності складу суду, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно з ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до наступних висновків.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист   –   це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Частиною першою статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Нормою пункту 3 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Отже, право пред`явити зустрічний позов може бути реалізоване у строк, встановлений Господарським процесуальним кодексом, а саме: для надання відзиву, який є строком встановленим законом,   оскільки в нормах пункту 3 частини другої статті 46 та частини першої статті 180 Господарського процесуального кодексу України не йдеться про встановлення ними строку для подання відзиву судом, а імперативно законом встановлено період часу для подання зустрічного позову, який має відповідати строку для подання відзиву.
Саме такий правовий висновок відображений в постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі №918/604/23.
За нормою частини шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
Відповідно до частини восьмої статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
Так, прямо з норми частини восьмої статті 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що для подачі відзиву строк встановлює суд в межах граничного строку - 15 днів з дня вручення ухвали.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 113 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною першою статті 116 Господарського процесуального кодексу України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Згідно зі статтею 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №910/5172/19.
Обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали місцевого господарського суду про відкриття провадження у справі.
З 05.10.2021 офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку.
Відповідно до частини шостої статті 6 Господарського процесуального кодексу України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
За умовами частини сьомої статті 6 Господарського процесуального кодексу України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
В силу пункту 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему (далі – Положення) особам, які зареєстрували "Електронний кабінет", суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до "Електронного кабінету" таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Згідно з пунктом 37 глави 2 наведеного розділу підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених. До електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя.
Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 242 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, з 05.10.2021, тобто з дати початку функціонування таких підсистем ЄСІТС як "Електронний кабінет" та "Електронний Суд", зазнав змін існувавший до цього порядок вчинення процесуальних (або інших) дій, передбачений, зокрема, підпунктами 17.1, 17.5, 17.14 підпункту 17 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, у тому числі порядок вручення судових рішень. Відтак з 05.10.2021 вручення судом судових рішень особам, які зареєстрували Електронний кабінет, здійснюється в електронній формі шляхом надсилання судових рішень до електронного кабінету таких осіб.
У випадку, якщо особа (учасник справи) зареєструвала свій Електронний кабінет, електронна форма вручення їй судових рішень є обов`язковою та пріоритетною щодо письмової форми вручення, яка, на відміну від електронної форми, може бути реалізована судом у зазначеному випадку лише за окремою заявою учасника справи.
Саме така правова позиція суду касаційної інстанції викладена в ухвалах Верховного Суду від 06.03.2023 у справі №916/3104/21 та від 17.05.2023 у справі №910/15120/20.
Господарський процесуальний кодекс України не покладає на суд обов`язку направляти учаснику справи копію судового рішення у паперовій формі, у випадку, якщо особа зареєструвала свій Електронний кабінет, має доступ до функціонуючих підсистем та документів у межах відповідної справи.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Господарського суду Одеської області від 14.08.2024 у справі № 916/3215/24, якою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву – 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, була доставлена до електронного кабінету Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» 15.08.2024 о 21:44 год., про що свідчить довідка про доставку документа в кабінет електронного суду, яка сформована у Комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду" (арк. спр. 111, зворотня сторінка).
У пункті 2 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що ухвала Господарського суду Одеської області від 14.08.2024 у справі №916/3215/24 була отримана відповідачем 16.08.2024 (робочий день, наступний за днем відправлення вказаної ухвали), а відтак Публічне акціонерне товариство «Одеський припортовий завод» мало право подати відзив на позовну заяву та пред`явити зустрічний позов у строк до 31.08.2024 (включно).
Крім того, апеляційна колегія зауважує, що 09.09.2024 Публічним акціонерним товариством «Одеський припортовий завод» подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи і відкладення розгляду справи, що також свідчить про обізнаність відповідача щодо стану розгляду справи.
Разом з тим, 23.10.2024 до Господарського суду Одеської області від ПАТ “ОПЗ” надійшла зустрічна позовна заява, пред`явлена до ТОВ “Проксима.” та Товариства з обмеженою відповідальністю “Агро Газ Трейдинг” про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 11.12.2023, укладеного між ТОВ “Проксима.” та ТОВ “Агро Газ Трейдинг”, якою ПАТ “ОПЗ”, зокрема, просив поновити строк на подання до суду зустрічної позовної заяви.
Публічне акціонерне товариство «Одеський припортовий завод», звертаючись до господарського суду з заявою про поновлення процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви та обґрунтовуючи підстави для поновлення цього строку, посилалось на те, що всі документи по взаємовідносинам між АТ «Одеський припортовий завод» та ТОВ «Агро Газ Трейдінг», в тому числі і щодо поставки газу, були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 08.05.2021. В подальшому вилучені матеріали були передані до НАБУ для розслідування кримінального провадження № 12020000000000236 від 11.03.2020 за підозрою керівництва Фонду Держмайна України, колишніх керівників АТ «Одеський припортовий завод» а також засновників та керівників ТОВ «Агро Газ Трейдінг» у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 191, 209, 255, 364 КК України, внаслідок яких було завдано шкоди АТ «Одеський припортовий завод», в тому числі і від взаємовідносин з ТОВ «Агро Газ Трейдінг». 
Представнику АТ «Одеський припортовий завод» тільки 3 жовтня 2024 року після завершення досудового розслідування було надано доступ до матеріалів кримінального провадження (всього 638 томів). У вказаних матеріалах перебувають оригінали документів по всіх взаємовідносинах між АТ «Одеський припортовий завод» та ТОВ «АгроГазТрейдінг», як по спірному договору, так і по іншим правовідносинах, в яких у АТ «Одеський припортовий завод» виникли зустрічні вимоги до АТ «Агро Газ Трейдінг».
З матеріалами перших 30-ти томів представнику АТ «Одеський припортовий завод» вдалось ознайомитись лише 17.10.2024.
Колегія суддів зазначає, що правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Подібний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №9901/405/19.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").
Так, при встановлені наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від заявника підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання заяви має вирішуватись судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
За положеннями ч.3 ст. 13 Госпоадрського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Апеляційний господарський суд, проаналізувавши доводи ПАТ “Одеський припортовий завод”, якими аргументовано поважність строку пропуску на звернення до суду із зустрічною позовною заявою, вказує, що заявником, з урахуванням положень ст.ст. 13, 74 ГПК України, не доведено поважності причин пропуску на звернення до суду з відповідною зустрічною позовною заявою.
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що процесуальний строк для пред`явлення зустрічного позову, встановлений Господарським процесуальним кодексом України, забезпечує оперативність судочинства, виступає дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи та спрямований на недопущення зловживання процесуальними правами, проте ПАТ “Одеський припортовий завод” не проявило необхідної старанності та, звертаючись з зустрічним позовом поза визначеним законом строком, не надало до суду переконливих доказів на підтвердження наявності у нього перешкод для реалізації права на звернення з таким позовом сумлінно та своєчасно, тобто з урахуванням періоду часу, який об`єктивно необхідний для підготовки зустрічної позовної заяви, відтак несвоєчасне подання зустрічного позову зумовлене лише волевиявленням самого відповідача, тобто має суб`єктивний характер, що не є поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки в силу частини четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом без поважних причин пропущено строк подання зустрічного позову, встановлений ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.08.2024 про відкриття провадження у справі №916/3215/24, а тому, клопотання про поновлення строку не підлягає задоволенню, а зустрічна позовна заява підлягає поверненню заявникові на підставі ч. 6 ст. 180 ГПК України.
Апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, оскільки вони стосуються розгляду зустрічної позовної заяви по суті, натомість, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання відповідної зустрічної позовної заяви.
Стаття 277 ГПК України встановлює підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
1. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо необхідності повернення зустрічного позову, разом з тим, судом не досліджено підстави та доводи, викладені в клопотанні відповідача щодо поважності причин пропуску строку на подання зустрічної позовної заяви, відтак, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
За таких обставин, ухвала Господарського суду Одеської області від 28.10.2024 у справі №916/3215/24 підлягає зміні в мотивувальній частині з підстав, викладених у даній постанові, та в резолютивній частині із зазначення про відмову у задоволенні клопотання ПАТ “Одеський припортовий завод” на поновлення строку для звернення до суду із зустрічним позовом, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.10.2024 у справі №916/3215/24 не підлягає задоволенню.
Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд ухвали місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 255, 269, 270, 271, 275, 277 280-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.10.2024 у справі №916/3215/24 – відмовити.
Мотивувальну частину ухвали Господарського суду Одеської області від 28.10.2024 у справі №916/3215/24 змінити та викласти її в редакції даної постанови. 
Резолютивну частину ухвали Господарського суду Одеської області від 28.10.2024 у справі №916/3215/24 викласти в наступні редакції:
«В задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” на поновлення строку для звернення до суду із зустрічним позовом – відмовити.
Повернути публічному акціонерному товариству “Одеський припортовий завод” зустрічну позовну заяву (вх. №4852/24 від 23.10.2024).»
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.

Суддя                                                                                          Діброва Г.І.

Суддя                                                                                          Колоколов С.І.