Справа № 755/12315/24 	Головуючий у 1 інстанції: Свистун О. М. 	
Провадження № 22-ц/802/336/25  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
03 березня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
секретар судового засідання Власюк О. С., 
з участю представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 , поданою від її імені представником ОСОБА_1 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 30 грудня 2024 року,

                                          В С Т А Н О В И В : 
У липні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що вона з метою отримання попереднього дизайнерського проекту задля ремонтних робіт у своєму помешканні за отриманим у Інтернеті номером телефону домовилася про зустріч із представником ТОВ «Олекс Девелопмент». 
Під час зустрічі сторони погодили деякі умови співпраці, зокрема те, що відповідач має скласти дизайн проект квартири АДРЕСА_1 , а остання має оплатити такі послуги. Також узгодили попередню оплату у розмірі 26 000 грн.
На виконання домовленості вона передала відповідачу передоплату у розмірі 26 000 грн, що стверджується відповідною розпискою. 
Відповідач почав здійснювати видимість роботи, однак станом на день подання позову він так і не передав їй ніякого дизайн - проекту квартири.
Фактично вона не направляла відповідачу відповіді про прийняття умов запропонованого договору підряду, сторони не узгодили в інший спосіб істотні умови такого договору, не вели перемовини щодо нього, не складали первинні бухгалтерські документи, а тому уважаються такими, що не укладали договір підряду. 
Враховуючи те, що відповідач безпідставно збагатився за її рахунок, вона має право на захист шляхом застосування ст. 1212 ЦК України, на підставі якої просила стягнути із ОСОБА_4 на її користь грошові кошти у розмірі 26 000 грн та відшкодувати судові витрати.
Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 30 грудня 2024 року в позові відмовлено.
Додатковим рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 21 січня 2025 року стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 16 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 від імені позивача ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове – про задоволення позову і відмову у стягненні судових витрат на користь відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 від імені відповідача ОСОБА_4 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав і просить її задовольнити.
Представник відповідача апеляційну скаргу заперечив і просить залишити її без задоволення.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані рішення залишити без змін з таких підстав.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами існують правовідносин з договору підряду, умови якого обидві сторони частково виконали, тому на ці відносини положення ст. 1212 ЦК України не поширюються.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду.
Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Частинами 1, 5 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
У ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно зі статтею 887 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 888 ЦК України визначено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов`язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов`язковим для сторін з моменту його затвердження замовником. Підрядник зобов`язаний додержувати вимог, що містяться у завданні та інших вихідних даних для проектування та виконання пошукових робіт, і має право відступити від них лише за згодою замовника.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 889 ЦК України замовник зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.
Судом встановлено, що між сторонами, як фізичними особами виникли відносини за договором підряду на проведення проектних робіт, за умовами якого відповідач зобов`язався розробити за завданням позивача дизайн - проект квартири АДРЕСА_1 , а позивач зобов`язалася оплатити роботи частинами.
Укладення сторонами договору на таких умовах підтверджено розпискою відповідача, у якій зазначено про отримання частини оплати (аванс) за виконання конкретної роботи – виконання дизайн - проекту квартири (а.с.11).
Проведення відповідачем робіт і надіслання їх на погодження позивачу підтверджується відповідним листуванням між сторонами, яке позивач не заперечила (а.с.78-95).
Разом із тим, із пояснень сторони позивача колегія суддів дійшла висновку, що позивач одноособово прийняла рішення розірвати договір, укладений між нею та відповідачем, про що фактично свідчать і її дії.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з позовною заявою ОСОБА_3 заявила вимогу про стягнення з ОСОБА_4 переданих нею 26 000 грн на підставі ст. 1212 ЦК України, тобто як безпідставно набуті кошти.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Разом із тим, такої обставини, як безпідставне набуття відповідачем коштів – позивачем не доведено та спростовано усіма вище зазначеними нормами законодавства і дослідженими судом матеріалами справи.
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.
З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України відсутні підстави і для скасування додаткового рішення суду від 21.01.2025, оскільки позивач мотивувала необхідність його скасування лише у зв`язку із необхідністю скасування рішення суду від 30.12.2024, невід`ємною складовою частиною якого є додаткове рішення суду. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, ухвалених з додержанням норм матеріального і процесуального права.  

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

                                                П О С Т А Н О В И В :  

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 , подану від її імені представником ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 30 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.    

Головуючий – суддя      

Судді