ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 січня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 337/2118/24	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,     
  розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу ОСОБА_1    на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.08.2024 в адміністративній справі №183/7724/24  (суддя Парфьонов Д.О.) за позовом ОСОБА_1   до Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції  України про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,- 
в с т а н о в и В:
У липні  2024р.  позивач   звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції  України, в якому просив визнати дії інспектора поліції 2 взводу,1роти, 1 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області  Ніконова І.В., незаконними та протиправними. Скасувати постанову від 23.07.2024                               ЕНА №2662718  про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за порушення ч. 1  ст. 122 КУпАП  та стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.08.2024 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, позивач  подав  апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при винесені оскаржуваної постанови допущені суттєві порушення  КУпАП.  Також зазначає, що йому не надано доказів вчинення ним правопорушення. Зазначає, що йому невідомо, яким чином (прибором, інструментом) виморювалася швидкість автомобіля, чи відповідає вказаний прибор чи Інструмент Державним стандартам та вимогам.  
Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 23 липня 2024 року об 11 годині 20 хвилин, інспектором 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Ніконовим І. В. по вул. Володимирській, 1 смт Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області винесено постанову серії ЕНА № 2662718 у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1  статті 122 КУпАП  про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу розміром 340,00 гривень. Згідно з постановою, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом GEELY JL7162 з номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Володимирській, 1 в смт Слобожанському зі швидкістю 81 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості на 31 км/год, на ділянці дороги де встановлено дорожні знаки 3.29, 5.76, чим порушив п. 12.9.(б)  Правил дорожнього руху. Замірювання швидкості руху зазначеного транспортного засобу здійснювалось лазерним вимірювачем швидкості TruCAM ІС № 000672. 
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та  органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та  законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (стаття 68 Конституції України).
Правила дорожнього руху     відповідно до     Закону України «Про дорожній рух»     встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР     України).
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
На підставі     ст. 14 Закону України «Про дорожній рух»     учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього     Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до пп. «б» п.  12.9  р. 2 Правил дорожнього руху, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306  , водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.
В свою чергу, згідно пп. 12.4-12.7 наведених Правил у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. У житлових і пішохідних зонах швидкість руху не повинна перевищувати 20 км/год. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю: а) автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам - не більше 80 км/год.; б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год; в) вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, та мопедам, - не більше 60 км/год; г) автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год; ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год. Під час буксирування швидкість не повинна перевищувати 50 км/год.
Також, р. 33  Правил дорожнього руху  встановлені наступні заборонні знаки: 3.29 «Обмеження максимальної швидкості». Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знаку. «Зона обмеження максимальної швидкості». Забороняється в зоні (населений пункт, мікрорайон, зона відпочинку тощо) рух із швидкістю, яка перевищує зазначену на знаку.
Частиною 1  статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення  (далі -  КУпАП України, чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч. 1  ст. 249 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені  статтею 132-2 цього Кодексу  та, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.  251, ст.ст.  252,  254 КУпАП  доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В свою чергу, досліджуючи обставини щодо вчиненого адміністративного правопорушення та докази, які їх підтверджують, колегія суддів виходить з наступного.
Так,  матеріалами справи  встановлено перевищення встановлених обмежень швидкості руху автомобілем GEELY JL7162 з номерним знаком НОМЕР_1 зафіксовано на долученому до відзиву електронними доказами у виді фотографії з зображенням транспортного засобу, на якому міститься інформація для встановлення факту вчинення правопорушення, а саме: дата та час вчинення правопорушення; місце вчинення правопорушення; фотофіксація автомобіля з чітким зображенням державного номерного знаку; швидкість руху автомобіля, км/год; обмеження (перевищення) швидкості, км/год; напрямок руху автомобіля.
Відповідно до долучених відповідачем доказів також установлено, що згідно з копією сертифікату № UA-MI/1-2903-2012 від 29 серпня 2012 року Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTІ 20/20 TruCAM зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12. Контроль метрологічних характеристик вимірювачів швидкості автотранспортних засобів лазерних LTІ 20/20 TruCAM під час випуску з виробництва здійснює метрологічна служба виробника, акредитована національною метрологічною службою США.
Згідно з копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29408, чинного до 13 листопада 2024 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II № ТС000672, виробник Laser Technology Inc., США, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. 
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що надані відповідачем докази, підтверджують обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що виразилось у перевищенні дозволеної швидкості руху у населеному пункті на 32 км/год, відповідальність за яке передбачена ч. 1  ст. 122 КУпАП.
Стосовно покликань позивача на те, що йому не було забезпечено право скористатися правовою допомогою, то колегія суддів зазначає, що згідно чинного законодавства до повноважень та обов`язків поліцейського патрульної поліції не входить надавати юридичний захист та забезпечувати адвокатом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності. Законодавством не визнана обов`язкова участь адвоката чи іншого фахівця у галузі права у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення та реалізація цього права позивачем не пов`язана з обов`язком інспектора відкласти розгляд справи чи терміново викликати фахівця у галузі права. Поліцейський згідно із законодавством лише ознайомлює особу із її правами, однак, виключно правопорушник вирішує, чи скористається він своїми правами і в який спосіб. 
Колегія суддів також наголошує, що у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.
Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в  Кодексі України про адміністративні правопорушення.
Підсумовуючи вищевикладене, оскільки наданими відповідачем доказами підтверджено факт допущення позивачем порушення  п. п.12.9 (б) Правил дорожнього руху, а доводи позивача щодо порушення процедури прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення та порушення порядку вимірювання швидкості не знайшли свого підтвердження, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до відповідальності за ч. 1  ст. 122 КУпАП  відсутні.
Підсумовуючи, колегія суддів дійшла висновку, що уповноважена особа відповідача діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, а спірна постанова винесена з дотриманням всіх вимог, встановлених  КУпАП, у зв`язку з чим підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.
Згідно із  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст.  241-245,  250,  315,  316,  321,  322,  327,  329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1      залишити без задоволення.
Рішення  Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.08.2024 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3  ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України  касаційному оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова