ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
  
20 січня 2025 року місто Київ 
Справа № 752/19494/24 
Провадження № 33/824/730/2025
Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року (у складі судді Коваль В.О.)
у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення
  
ВСТАНОВИВ 
  
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 29.08.2024 серії ААД № 968456, 29.08.2024 о 17 год. 10 хв. у м. Київ, по вул. Надніпрянське шосе, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_2 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції та скоїв зіткнення з т.з. «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_3 , який стояв попереду та після удару скоїв повторно зіткнення з т.з. «Renault» д.н.з. НОМЕР_4 . Унаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдали матеріальних збитків.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 124 КУпАП, як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Голосіївський районний суд м. Києва постановою від 27 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнав винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і застосував до нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн; стягнув на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
  
Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 05 грудня 2024 року подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Апеляційну скаргу обґрунтовує порушенням судом норм матеріального і процесуального права, незаконністю оскаржуваної постанови, прийнятої без повного, всебічного та об`єктивного вивчення всіх обставин справи.
Зазначає, що з характеру механічних пошкоджень та пояснень учасників ДТП вбачається відсутність вини водія ОСОБА_1 у спричинені ДТП через наявність вини водія ОСОБА_2 , оскільки саме неправильні дії водія ОСОБА_2 , який здійснив різке перестроювання у смугу руху водія ОСОБА_1 , спричинили істотне зменшення дистанції між транспортними засобами, що в подальшому призвело до неможливості уникнення зіткнення.
Суд не проаналізував пошкодження транспортних засобів, а саме чи характерні вони для випадків різкого перестроювання в іншу смугу руху без дотримання дистанції, чи для руху в тій же смузі руху.
 
У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити. Додатково пояснив, що він їхав зі швидкістю 50-60 км/год за автомобілем ОСОБА_3 , відстань до якого була близько 1 корпусу автомобіля. ОСОБА_1 визнав, що він надав можливість водію ОСОБА_2 здійснити перестроювання в його смугу руху та фактично пропустив  його автомобіль перед своїм. При цьому автомобіль ОСОБА_2 повністю зайняв полосу руху ОСОБА_1 , а зіткнення сталося вже після того, як ОСОБА_2 різко загальмував та своїм автомобілем догнав, той автомобіль, що був у нього попереду.
ОСОБА_3 пояснив суду, що не знає чи здійснював маневр перестроювання ОСОБА_2 , оскільки дивився тільки перед собою .
ОСОБА_2 заперечив здійснення маневру перестроювання перед ДТП. Пояснив, що він перестроївся в крайню праву смугу руху до ДТП, проте майже одразу після перестроювання автомобіль ОСОБА_3 різко загальмував, внаслідок чого відбулося зіткнення, уникнути яке не вдалося.
ОСОБА_2 також просив долучити фотографію, на якій зафіксовано розташування автомобілів учасників ДТП одразу після події. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підтвердили належність фотографії до ДТП, коректність зафіксованих на ній обставин та не заперечували проти її приєднання до матеріалів справи.
 
Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність, обґрунтованість та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
 
Відповідно до п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно з п. 12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
За приписами п. 13.1 ПДР водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
 
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції вважав, що його вина підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, зокрема даними, які містять пояснення, клопотання учасників, схема місця ДТП, протокол про адміністративне право порушення та фотографії з місця ДТП, за якими саме водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, що і стало причиною зіткнення з автомобілем, що рухався попереду.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.
 
Апелюючи до незаконності постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказував, що суд не дослідив обставину того, що саме дії водія ОСОБА_2 , який різко перестроївся у його смугу руху спричинили ДТП, уникнути яку він не зміг. 
Апеляційний суд надає оцінку таким доводам апеляційної скарги, проте відхиляє їх за безпідставністю та необґрунтованістю з огляду на таке.
Як встановлено апеляційним судом, Голосіївський районний суд міста Києва постановою від 12 листопада 2024 року в межах справи № 752/19497/24 визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_2 ставилося у вину недотримання пунктів 2.3 «б», 12.1, 13.1 ПДР.
При цьому ОСОБА_2 не ставилося у вину недотримання п. 10.1 ПДР, який передбачає, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Окрім цього, з пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні було встановлено, що він «впустив» автомобіль ОСОБА_2 у свою смугу руху, тобто ОСОБА_1 визнав факт того, що на момент ДТП автомобіль ОСОБА_2 вже закінчив свій маневр перестроювання та перебував у крайній правій смузі руху, як і усі інші учасники ДТП.
Також апеляційний суд з фотографії, долученої ОСОБА_2 в судовому засіданні встановив, що автомобіль ОСОБА_2 на момент зіткнення вже повністю знаходився в правій полосі,  задня частина автомобіля останнього була в положенні повороту з правої смуги руху, що підтверджує пояснення ОСОБА_2 про те, що після різкого гальмування автомобіля ОСОБА_3 , він намагався уникнути зіткнення шляхом повороту вліво.
За таких обставин апеляційний суд визнає безпідставними доводи ОСОБА_1 про відсутність його вини у вчиненні ДТП, оскільки сукупністю матеріалів справи, а також поясненнями учасників ДТП підтверджується, що дії ОСОБА_1 також перебувають в причинному звязку з настанням ДТП, оскільки він не дотримався безпечної дистанції до автомобіля ОСОБА_2 . При цьому зміна напрямку руху ОСОБА_2 не знаходиться в прямому причинному зв`язку з ДТП.
З огляду на викладене, відхиляються також і доводи про ненадання судом першої інстанції оцінки характерності пошкоджень транспортних засобів для випадків різкого перестроювання автомобіля в іншу смугу, оскільки такий «випадок» не мав місце.
  
Інші доводи апелянта є формальними та не впливають на правильність з`ясування обставин, що підлягають встановленню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зводяться до незгоди із постановою суду першої інстанції за відсутності обґрунтованих заперечень щодо фактичних обставин справи.
 
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності. 
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам. 
Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 
4) змінити постанову. 
За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року залишається без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд
  
ПОСТАНОВИВ
  
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
  
Суддя                                                                                                 О. В. Желепа