ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 січня 2025 року	Львів	Справа № 380/18450/23 пров. № А/857/16256/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Матковської З.М., Ніколіна В.В.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року (головуючий суддя: Сидор Н.Т., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -
встановив:
ОСОБА_1 , 07.08.2023 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Сокільницької сільської ради № 619 від 06.02.2023 «Про зобов`язання Головицько-Басівської сільської ради розглянути на найближчій сесії заяву ОСОБА_1 від 24.09.2009 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки приватну власність»;
- визнати дії та бездіяльність Сокільницької сільської ради, щодо тривалого не розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.09.2009 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки у приватну власність, не на підставі, та не у спосіб, що передбачено чинним законодавством у такій відмові протиправними;
- зобов`язати Сокільницьку сільську раду прийняти рішення про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 відповідно до заяви від 24.09.2009.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі № 380/378/20 відповідачем прийнято рішення, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки у приватну власність. Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.
Відповідач, 22.08.2024 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі № 380/378/20 визнано протиправним та скасовано рішення Годовицько-Басівської сільської ради № 2347 від 28.05.2019 «Про виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду по справі № 876/1085/15 від 22.03.2016». Визнано дії та бездіяльність Годовицько-Басівської сільської ради та сільського голови Годовицько-Басівської сільської ради щодо прийняття рішення № 2347 від 28.05.2019 «Про виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду по справі № 876/1085/15 від 22.03.2016» протиправними. Визнано дії та бездіяльність Годовицько-Басівської сільської ради та сільського голови Годовицько-Басівської сільської ради Хмиза Василя Тадейовича щодо тривалого не розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.09.2009 про надання земельної ділянки у безоплатну приватну власність протиправними. Зобов`язано Годовицько-Басівську сільську раду розглянути на найближчій сесії заяву ОСОБА_1 від 24.09.2009 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі позивачу земельної ділянки у приватну власність.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2022 замінено боржника по виконанню виконавчого листа № 380/378/20, який виданий 13.09.2022 Львівським окружним адміністративним судом, з Годовицько-Басівської сільської ради (ЄДРПОУ 22372377) на його правонаступника Сокільницьку сільську раду (ЄДРПОУ 04369682).
Сокільницька сільська рада 06.02.2023 на XІI позачерговій сесії восьмого демократичного скликання прийняла рішення № 619, яким відмовила ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки в приватну власність на підставі ч. 7 ст. 118 ЗК України (невідповідність вимогам законів, ч. 4 ст. 116, пп. 5 п. 27 Розділу Х Перехідних положень ЗК УКраїни).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи спірне рішення від 06.02.2023 із покликанням на пп. 5 п. 27 Розділу Х Перехідні положення ЗК України, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом України, оскільки інших альтернативних дій вказана сільська рада не вправі була вчиняти.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі – Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Статтею 59 Закону № 280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.
У відповідності до підпунктів 9, 10 пункту «б» частини 1 статті 33 Закону № 280/97-ВР, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження: організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.
Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до пунктів «а» - «в» частини 1 статті 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Статтею 122 ЗК України визначено повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.
Згідно з частиною 1 та 4 вищезазначеної статті сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно із пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Частиною 5 статті 46 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності – не рідше ніж один раз на місяць.
Системний аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що відповідач наділений виключною компетенцією щодо передачі земельних ділянок територіальних громад у власність чи користування громадян та юридичних осіб, вказані питання вирішуються на сесіях ради, які скликаються не рідше ніж один раз на місяць.
Відповідно ч. 6 ст. 123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.
Отже, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Сокільницька сільська рада 06.02.2023 на XІI позачерговій сесії восьмого демократичного скликання прийняла рішення № 619, яким відмовила ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки в приватну власність на підставі ч. 7 ст. 118 ЗК України (невідповідність вимогам законів, ч. 4 ст. 116, пп. 5 п. 27 Розділу Х Перехідних положень ЗК України).
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24.03.2022 № 2145-IX (далі - Закон № 2145-IX) внесено зміни, серед іншого, до ЗК України.
Зокрема, у підпункті 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України зазначено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.
Аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що з моменту внесення змін у Перехідні положення ЗК України і до припинення (скасування) воєнного стану в Україні, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації (за винятком безоплатної передачі земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також безоплатної передачі у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом).
Крім цього, чинне законодавство, яке регулює відносини у період воєнного стану не містить винятків у застосуванні положень підпункту 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України, а також не містить застережень, що розгляд поданих клопотань про надання дозволу на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність переноситься на період після припинення воєнного стану, не зупиняє перебіг строків, встановлених для розгляду даного питання та не звільняє від виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2023 року у справі № 300/3771/22, від 18 вересня 2024 року у справі № 380/11336/22.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що приймаючи оскаржуване рішення від 06.02.2023, покликаючись на пп. 5 п. 27 Розділу Х Перехідні положення ЗК України, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством в умовах воєнного стану.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні позову необхідно відмовити.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2022 замінено боржника по виконанню виконавчого листа № 380/378/20, який виданий 13.09.2022 Львівським окружним адміністративним судом, з Годовицько-Басівської сільської ради (ЄДРПОУ 22372377) на його правонаступника Сокільницьку сільську раду (ЄДРПОУ 04369682).
Тобто, Сокільницька сільська рада, на виконання рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі № 380/378/20, як боржник у виконавчому листі № 380/378/20, прийняв оскаржуване рішення № 619 від 06.02.2023.
Проаналізувавши вищенаведені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що по суті, підставою для звернення до суду у розглядуваних спірних правовідносинах, є незгода позивача з діями відповідача при виконанні рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі № 380/378/20, яке набрало законної сили.
Тобто, позивач покликається на неналежне виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 у справі № 380/378/20.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Статтею 129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Розділ IV КАС України врегульовує процесуальні питання пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах.
Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача, на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, порушуються його права, свободи чи інтереси, то він після закінчення воєнного стану не позбавлений можливості звернутися до суду, який прийняв рішення по суті у справі № 380/378/20, із заявою в порядку судового контролю за виконанням судового рішення (ст. 382 КАС України) або із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання такого рішення суду (ст. 383 КАС України).
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у справі № 380/18450/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. В. Ніколін