Справа № 466/6992/24                                Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2990/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        27 грудня 2024 року                                                         м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 – адвоката Заставного Р.А. на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 06 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

       В червні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у Національному університеті «Львівська політехніка», у розмірі 4000,00 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку.
       В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що, 07.08.2005 між нею ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який 18.02.2013 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова було розірвано. У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька - ОСОБА_3 , яка проживає разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на її утриманні. 12 серпня 2013 вона зверталася до відповідача з позовом про призначення аліментів на утримання малолітньої дитини. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 13.09.2013 у справі №466/6062/13-ц, провадження у справі було закрито з підстав визнання судом укладеною між позивачем та відповідачем мирової угоди від 13.09.2013. На підставі вищезазначеної мирової угоди, відповідач сплачував на її користь аліменти у розмірі 1000 грн. на утримання доньки до досягнення нею повноліття.
       Зазначала, що на даний час їх з Відповідачем дочка досягла повноліття, проте вона продовжує навчатися на денній формі навчання та є студенткою першого курсу денної форми навчання Інституту економіки і менеджменту. Навчання завершує у червні 2027 року. У зв`язку з навчанням на денній формі, дочка, не може працювати та утримувати себе, оскільки самостійний дохід у виді академічних стипендій не отримує, а тому потребує матеріальної допомоги та знаходиться на її утриманні. Так нею кожного місяця здійснюються витрати на утримання дитини, які вона самостійно несе: продукти харчування, речі (одяг, взуття), канцелярія, витрати на проїзд, витрати на мобільний зв`язок, витрати на комунальні послуги, періодичні огляди у лікарів, витрати на додаткове навчання з іноземної мови (дочка додатково навчається на курсах з німецької мови), дозвілля (дочка відвідує спортивно оздоровчі заняття та заняття з танців) та інші витрати. Після досягнення дочкою повноліття Відповідач продовжив надавати кошти (двічі у квітні 2024 року та травні 2024 року) у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 коп., проте сума даних коштів, яка надається Відповідачем, є вкрай недостатньою, не відповідає рівню життя з огляду на ситуацію в країні, тоді як вартість життя значно зросла, така сума не забезпечує і не забезпечувала мінімальних потреб дитини, а тому на утримання дитини її не вистачає. Оскільки Позивач не в змозі самостійно утримувати доньку, а Відповідач має таку можливість, так як є працездатною особою, може працювати та отримувати дохід, а його частину сплачувати на утримання дитини, а відповідно до ст. 199 СК України, він зобов`язаний утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчатися до досягнення нею 23 років. Зазначає, що відповідач є працездатним, отримує дохід, на праві власності Відповідачу належить нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає він може сплачувати аліменти, тому змушена звернутися до суду з даним позовом.
       Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 06 вересня 2024 року позов задоволено.
       Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у Національному університеті «Львівська політехніка», у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн., 00 коп. щомісячно, починаючи з дати подання позову 28.06.2024 та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку.
       Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн., 20 копійок.
       Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Заставний Р.А., подавши апеляційну скаргу.
       В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
       Зазначає, що перебуває у шлюбі, від якого у нього народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 донька. 
       Суд не врахував, що на утриманні у відповідача перебуває інша дитина та дружина.
       Вказує, що у малолітньої дитини виявлено захворювання очей, вказані захворювання вимагають постійних медичних обстежень, прийняття ліків та проходження медичних процедур.
       Окрім цього, він хворіє на серцево-судинні та неврологічні захворювання, йому встановлено інвалідність третьої групи, що не дозволяє йому в повній мірі реалізовувати свої трудові перспективи. 
       Із врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду та постановити нове судове рішення, яким стягувати аліменти в розмірі 1600грн. щомісячно.
       22 жовтня 2024 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
       Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01). 
       Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
       Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Суд першої інстанції вирішуючи спір прийшов до переконання про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на повнолітню доньку, оскільки вона потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання, а відповідач може таку матеріальну допомогу надавати.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
       Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 07 серпня 2005 року перебували у шлюбі, який в подальшому рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2013 у справі №466/262/13-ц було розірвано.
       Від даного шлюбу у сторін народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яка проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується Актом від 17.06.2024, затвердженого директором ЛКП «Балатон-409», та перебуває на її утриманні. Позивачем подано низку квитанцій, які підтверджують, що позивачем здійснюються витрати на: продукти харчування, речі (одяг, взуття), канцелярію, витрати на проїзд, витрати на мобільний зв`язок, витрати на комунальні послуги, періодичні огляди у лікарів, витрати на додаткове навчання з іноземної мови, яка додатково навчається на курсах з німецької мови, дозвілля, яка відвідує спортивно оздоровчі заняття та заняття з танців та інші витрати.
       Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.09.2013 визнано укладену 13 вересня 2013 року між позивачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та відповідачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мирову угоду, за умовами якої: відповідач ОСОБА_1 зобов`язується один раз в місяць сплачувати позивачу ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1000,00 грн. (однієї тисячі гривень). Відповідач ОСОБА_1 зобов`язується один раз в рік сплачувати позивачу ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 1000,00 грн. (однієї тисячі гривень) на оздоровлення доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , або надавати путівку на її оздоровлення.
       Відповідно до довідки №132 від 22.04.2024, виданої ОСОБА_3 Національним університетом «Львівська політехніка», з якої вбачається, що вона є дійсно студентом першого курсу денної форми навчання Інституту економіки та менеджменту Національного університету «Львівська політехніка». Закінчує навчання у червні 2027 році.
       Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
       Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
       Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
       В абз. 2 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
       Таким чином, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання, передбачають обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
       Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
       Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
       При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.
       Обставини за яких тягар утримання повнолітніх дітей у зв`язку з їх навчанням лежить виключно на одному із батьків є порушенням закону.
       У відповідності до вимог ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Колегія суддів виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності та у відповідності до вимог СК України, з врахуванням положень про прожитковий мінімум ЗУ «Про державний бюджет», приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з ОСОБА_1 слід стягувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
       Посилання в апеляційній скарзі на те, що в ОСОБА_1 на утриманні також перебуває дитина та дружина колегія суддів не бере до уваги, оскільки докази на підтвердження вказаної обставини подані з порушення строків встановлених ЦПК України.
       Так, відповідно до ч.3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
       Згідно з ч.1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги . Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Апелянтом не надано доказів неможливості подання вказаних доказів в суді першої інстанції.
        ОСОБА_1 був присутнім в судовому засіданні в суді першої інстанції, проте він не заявляв клопотань про відкладення розгляду справи, надання справи для ознайомлення чи доручення доказів до матеріалів справи.
       Окрім цього, на переконання колегії суддів наявність в апелянта другої дитини в новому шлюбі не може бути обставиною, яка звільняє його від обов`язку надавати допомогу доньці, яка продовжує навчання.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
       Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
        Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
       Керуючись ст. ст. 367, 368, ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Заставного Р.А. – залишити без задоволення.
       Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 06 вересня 2024 року – залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
       Повний текст постанови складено 27 грудня 2024 року.

Головуючий Ванівський О.М.

       Судді                                                          Цяцяк Р.П.

                 Шеремета Н.О.