справа № 754/2890/23
головуючий у суді І інстанції Гринчак О.І.
провадження № 22-ц/824/301/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
14 січня 2025 року                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І., 
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» ? адвоката Руденка Костянтина Васильовича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
У березні 2023 року до Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 23 745 грн 20 коп.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № 210228-35612-1 від 28 лютого 2021 року  між ТОВ «ФК «ФІНАНС  ІННОВАЦІЯ» (торгова марка «MONETKA») та ОСОБА_1 , відповідач отримав кредит у розмірі 4 000 грн, строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.
Кредитний договір був підписаний 28 лютого 2021 року о 18:51:01 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора 587765 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та/або https://monetka.ua/. 
Кредитні кошти були відправлені відповідачу 28 лютого 2021 року на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк». Крім цього, відповідачем було пролонговано кредитний договір на                                   7 календарних днів шляхом сплати комісії у розмірі 250 грн.
17 червня 2021 року між ТОВ «ФК«ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 210228-35612-1 від                     28 лютого 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО».

У зв`язку з порушеннями зобов`язань заборгованість за договором                         № 210228-35612-1 від 28 лютого 2021 року станом на 21 лютого 2023 року становить 23 745 грн 20 коп., яка складається з:
4 000  грн - заборгованість за кредитом;
2 945 грн 20 коп. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 28 лютого 2021 року по 03 березня                        2021 року (включно);
16 800 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до      п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 07 квітня 2021 року по 04 серпня 2021 року (включно) відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.
 
Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача разом з позовною заявою подано клопотання про витребування доказів, в порядку статті 84 ЦПК України, в якому він просить суд витребувати з АТ «КБ «ПриватБанк» інформацію: чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) платіжну карту № НОМЕР_1 ; надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів, відкритого до платіжної карти № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 28 лютого 2021 року  по 05 березня 2021 року; надати інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 в період з 28 лютого 2021 року  по 05 березня 2021 року; надати інформацію чи знаходиться номер телефону НОМЕР_3 в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10 березня                    2023 року клопотання задоволено та витребувано вказані докази у банківської установи.
АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду надало лист від 28 березня 2023 року, яким підтверджено факт того, що на ім`я  відповідача ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_4 , номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за вказаною платіжною карткою  в період з 28 лютого 2021 року по 05 березня 2021 року та який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 НОМЕР_3   та надано виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 28 лютого 2021 року по 05 березня 2021 року, з якої вбачається, що 28 лютого 2021 року на картковий рахунок відповідача був зарахований переказ на суму 4 000 грн.
 
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 31 серпня                     2023 року позов ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» заборгованість за договором № 210228-35612-1 від 28 лютого 2021 року станом на 21 лютого 2023 року у розмірі 6 945 грн 20 коп., з яких: 4 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2 945 грн 20 коп. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 28 лютого 2021 року по 03 березня 2021 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 785 грн 04 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 632 грн 40 коп. 
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» ? адвокат Руденко К.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 16 800 грн та пропорційному зменшенні витрат по судовому збору, зменшені  витрат на професійну правничу допомогу, та ухвалити у відповідній частині нове, яким задовольнити позовні вимоги. А також, заявив клопотання про стягнення витрат на професійну допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 12 000 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що  суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні 16 800 грн заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 07 квітня 2021 року по 04 серпня 2021 року (включно) відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, оскільки відповідно до п. 3.3. кредитного договору встановлено розмір процентної ставки відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.  
 
Щодо  правової позиції відповідача
Станом на день ухвалення постанови апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції в порядку частини 6 статті 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.
За відомостями від 03 березня 2023 року №90001704 Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА встановлено, що відповідач був зареєстрований з 11 лютого 1992 року і по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 51). 
Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням  за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Відповідно до частини 10 статті 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом.
Апеляційний суд неодноразово направляв на зареєстровану адресу відповідача повідомлення разом з копіями ухвали про призначення розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційної скарги та доданих до неї документів. 
Відповідач кореспонденцію суду не отримала, надіслана апеляційним судом кореспонденція повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
У зв`язку з цим, апеляційний суд звернувся до Київської міської дирекції АТ «Укрпошта» щодо неналежного виконання працівниками АТ «Укрпошта» Правил надання послуг поштового зв`язку.
Після звернення до АТ «Укрпошта», надіслана апеляційним судом кореспонденція повернулася до суду з відміткою «адресат відмовився».
Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, апеляційний суд неодноразово здійснював виклик на телефонний номер відповідача, що наявний в матеріалах справи, однак на виклик остання не відповідала.  
Також, апеляційним судом розміщувалося оголошення на сайті судової влади про призначення розгляду справи в порядку письмового провадження та направлялося на електронну адресу наявну в матеріалах справи.
Таким чином, апеляційний суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.
Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, статті                   6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (надалі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.
Однак з гарантій статті 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. 
Це передбачено пунктами  118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.
Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.
Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання, оголошення на сайті судової влади, направлення на електронну пошту), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, апеляційний суд вважає, що гарантії статті 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.
Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо апеляційної скарги.
 
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.
 
За змістом частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, враховує таке.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від                     09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
 
Судом встановлено, що 28 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та ОСОБА_1 було укладено договір № 210228-35612-1.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладений у електронному виді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua, для чого відповідач пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням прізвища, ім`я та по батькові, даних паспорта, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з пунктами 1.1-1.4 договору товариство надає позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі 4 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору. Кредит надається не на споживчі цілі.
Процентна ставка за користування кредитом становить 1,99 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі - Правила), які розміщені на сайті monetka.ua.
Відповідно до пункту 2.4.1. договору позичальник зобов'язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.
З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України,  колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах кредитодавець має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору кредитні кошти у розмірі 4 000 грн були перераховані відповідачу 28 лютого 2021 року на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ К «ПриватБанк», що підтверджується чеком від 28 лютого                  2021 за № 380547431 та випискою по рахунку відповідача (а.с. 12, 70).
АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду надало лист від 28 березня 2023 року, яким підтверджено факт того, що на ім`я  відповідача ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_4 , номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за вказаною платіжною карткою  в період з 28 лютого 2021 року по 05 березня 2021 року та який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1   НОМЕР_3   та надано виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 28 лютого 2021 року по 05 березня 2021 року, з якої вбачається, що 28 лютого 2021 року на картковий рахунок відповідача був зарахований переказ на суму 4 000 грн.
 
З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України,  колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів. 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі більшому ніж це зазначено позивачем у розрахунках заборгованості.
Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем,  - відповідачем  також не наданий не наданий.
Згідно із частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.
Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, станом на                           21 лютого 2023 року у нього утворилася заборгованість  у розмірі  4 000  грн   за тілом кредиту та  заборгованість у розмірі  2 945 грн 20 коп. за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 28 лютого 2021 року по                         03 березня  2021 року (включно).
Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставну відмову судом першої інстанції у стягненні заборгованості у розмірі 16 800 грн за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 07 квітня 2021 року по 04 серпня                2021 року (включно) відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, то апеляційний суд враховує таке.
 
Строк дії договору від 28 лютого 2021 року сторонами визначений 30 днів, якщо позичальник не виявить наміру пролонгувати даний договір (п. 1.3 договору), тобто до 29 березня 2021 року.
Відповідно до п. 2.3.4. позичальник має право здійснити оформлення продовження строку надання кредиту та строку дії договору, скориставшись одним із варіантів процедури продовження строку надання кредиту та дії договору, визначених у Правилах.
Відповідно до п. 4.14 Правил вподовж терміну дії договору позичальник має право продовжити строк його дії (зробити пролонгацію) сплативши нараховані % по кредиту (до закінчення терміну договору), при цьому продовження відбувається на строк зазначений у договорі при отримані кредиту, та діє з дати сплати нарахованих %. Також для продовження договору можливо скористатися послугою пролонгації «за комісію», сплативши комісію, яка відображена в особистому кабінеті. Строк пролонгації договору «за комісію» становить 7 або 14 днів.
У разі продовження строку договору позичальником, - нарахування процентів за договором після продовження строку здійснюється за фактичну кількість календарних днів, на яку продовжено строк договору. Процентна ставка при продовженні змінюється, що вказується в договорі, та сплачується від суми несплаченого кредиту і починає діяти з дати закінчення договору при отриманні кредиту (п. 4.15 Правил). 
При оформлені платіжних документів для сплати заборгованості, позичальник у графі «призначення платежу» повинен вказувати: номер та дату укладання договору, прізвище, ім`я, по-батькові, ідентифікаційний номер                  (п. 4.11 Правил).
Позивач вказує, що відповідачем було пролонговано договір на 7 календарних днів шляхом сплати комісії у розмірі 250 грн, що підтверджується чеком № 390863590 від 29 березня 2021 року.
Дослідивши наданий доказ та враховуючи варіанти процедури продовження строку надання кредиту та дії договору, що визначені у Правилах, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з наданого доказу неможливо встановити платника та його належність до договору № 210228-35612-1 від 28 лютого 2021 року.
Таким чином в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, обумовлених у п. 4.11, 4.14, 4.15  Правил, отже, висновок суду першої інстанції про те, що договір кредиту № 210228-35612-1 від 28 лютого 2021 року не був пролонгований та закінчив свою дію 29 березня 2021 року, - є правильним. 
 
Так дійсно, пунктом 3.3. договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує плату за неправомірне  користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. 
Сторони домовилися, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно частиною 2 стаття 625 ЦК України.
 
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що проценти, передбачені частиною 1 статті 1048 ЦК України та пунктом 3.3. договору, не можуть бути ототожнені з процентами, передбаченими частиною 2 статті 625 ЦК України з огляду на їх різну правову природу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (речення 1,2 абзацу 1 частини 1 статті 1048 ЦК України).
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).
Отже закон, зокрема положення статті 536, частини 1 статті 1054, частини 1 статті 1048 ЦК України у їх сукупності, передбачає можливість для кредитора нарахування на суму наданої ним позичальнику позики процентів за користування грошовими коштами, що узгоджується із загальним правилом про оплатний характер позики. Порушення позичальником обов'язку щодо повернення грошових коштів, надає кредитору можливість стягнути з позичальника проценти за користування чужими грошовими коштами.
За своєю правовою природою проценти, передбачені у статті 536, частині 1 статті 1054, частині 1 статті 1048 ЦК України, - є винагородою (платою) за користування грошовими коштами. 
Натомість проценти за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за порушення зобов'язання на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима.
 
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.
Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом.
Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що п. 3.3. договору чітко передбачає нарахування відсотків за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом, а не за кожен день прострочення, та у разі пролонгації договору.
А отже, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини у справі, правильно застосував норми матеріального права, та, як наслідок, дійшов правильного висновку про відмову у стягненні  відсотків, що нараховані позивачем після закінчення строку кредитування, у зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.
Відтак доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.
 
Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 серпня 2023 року  ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги  та інші судові витрати не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» ? адвоката Руденка Костянтина Васильовича залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 серпня                        2023 рокузалишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

 

Головуючий                                                              Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Р.В. Березовенко
 
                                                                                              О.Ф. Лапчевська