Ухвала
 
13 березня 2025 року
м. Київ
 
справа № 638/1057/23
провадження № 61-2592ск25 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Київського  апеляційного суду від 01 листопада 2023 року (повне судове рішення складено 10 лютого 2025 року) у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Ящук Т. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», про захист прав споживача шляхом визнання договору неукладеним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан»), третя особа -товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс»), про визнання неукладеним та недійсним кредитного договору № 4895012 від 26 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан».
 
Позов мотивований тим, що 26 травня 2021 року стосовно ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 було скоєно кримінальне правопорушення, а саме: невстановлена особа шляхом вільного доступу заволоділа його мобільним телефоном марки «Samsung Note 10 Lite» та, скориставшись встановленим на телефоні додатком «Приват 24», із його банківських карток були зняті грошові кошти у розмірі 38 568,00 грн та оформлено три кредитні договори на загальну суму 25 100,00 грн, у тому числі і з відповідачем. 
 
Позивач зазначав, що в цей же день звернувся до Солом`янського УП ГУНП в м. Києві із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, на підставі якої було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120211005090001482 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 КК України. Після відновлення доступу до свого номеру телефону він з`ясував, що із його карток зникла значна сума коштів, а кредитні установи, у тому числі і ТОВ «Мілоан», вимагають повернення коштів за кредитними договорами, оформленими зловмисником після викрадення телефону.
 
Позивач стверджував, що кредитного договору з відповідачем він не укладав, жодних коштів не отримував, не знав про факт існування вказаного кредитного договору, про що у письмовому вигляді повідомив відповідача, однак останній його доводи до уваги не прийняв, продовжуючи вимагати повернення кредитної заборгованості. Також позивач зазначав, що не погоджував з відповідачем істотних умов кредитного договору, не отримував на телефон одноразового ідентифікатора для укладення кредитного договору, а також не реєструвався у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача, оскільки на момент укладення спірного кредитного договору його мобільний телефон перебував у володінні особи, що вчинила відносно нього кримінальне правопорушення. 
 
Позивач зазначав, що 15 вересня 2021 року отримав лист від ТОВ «Діджи Фінанс», з якого йому стало відомо про відступлення ТОВ «Мілоан» на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги за спірним кредитним договором.
 
На підставі викладеного, позивач просив: визнати неукладеним та недійсним кредитний договір № 4895012 від 26 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан».
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неукладеним кредитний договір № 4895012 від 26 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . У решті вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Київського  апеляційного суду від 01 листопада 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Мілоан» задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовлено. 
 
26 лютого 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Зачепіло З. Я., на постанову Київського  апеляційного суду від 01 листопада 2023 року (повне судове рішення складено 10 лютого 2025 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції або ухвалити нове рішення, яким визнати неукладеним спірний крединий договір, не передаючи справу на новий розгляд.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
оспорений договір був укладений від імені позивача шахраями після здійснення кримінального правопорушення щодо позивача 26 травня 2021 року та викрадення телефону з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення. Позивач ОСОБА_1 жодного договору на отримання кредитних коштів з фінансовими організаціями, зокрема ТОВ «Мілоан», не укладав. Також позивач жодним чином не домовлявся про істотні умови з ТОВ «Мілоан» та згоди на укладення кредитного договору не надавав. Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань;
у постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц зазначено, що «Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У разі ж  якщо сторони такої згод не досягли, таки договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є  такими, що регулюють спірні відносини»;
вказаний позивачем спосіб захисту цивільного права, а саме визнання кредитного договору неукладеним відповідає змісту відповідного права і характеру його порушення;
позивач не отримував одноразового ідентифікатора, передбаченого ЗУ «Про електронну комерцію», а також не реєструвався у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача, оскільки на момент укладення електронного кредитного договору нібито між позивачем та відповідачем, телефон позивача перебував у володінні зловмисників, що вчинили щодо ОСОБА_3 кримінальне правопорушення 26 травня 2021 року;
апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції без належного обґрунтування. У постанову викладені лише фактичні обставини справи, без зазначення правових підстав, на яких суд дійшов відповідного висновку. Відсутність достатньої вмотивованості постанови апеляційного суду порушує право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)
 
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору неукладеним.
 
Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. 
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
ОСОБА_1 укасаційній скарзі посилається на значний суспільний інтерес та зазначає, що зловживання у сфері кредитування, особливо із застосуванням електронний договорів та використанням викрадених документів, становить серйозну суспільну проблему. Відсутність правової визначеності у подібних справах може сприяти подальшому поширенню незаконної практики кредитування без належної перевірки особи позичальника. Формування єдиної правозастосовчої практики з питання щодо правових наслідків перерахування коштів, які надаються на підставі кредитного договору, оформленого в електронній формі на банківську карта третьої особи, яка не є стороною кредитного договору, особою, яка зазначена у договорі як позичальник, є необхідною мірою. Це особливо важливо з огляду на високу статистику укладення кредитних договорів шляхом шахрайський дій. Випадки шахрайського укладення договорів позики є непоодинокими і подібні питання порушувалися у справах, які розглядались Верховним Судом. Ураховуючи суспільний резонанс та значні ризики для добросовісних громадян, касаційний перегляд та формування уніфікованого підходу до вирішення таких справ є вкрай необхідним для забезпечення правової безпеки суспільства.
 
Проте особа, яка подала касаційну скаргу,не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес.
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішенні, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Київського  апеляційного суду від 01 листопада 2023 року (повне судове рішення складено 10 лютого 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», про захист прав споживача шляхом визнання договору неукладеним.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                         В. І. Крат
 
                                                                                                   І. О. Дундар 
 
                                                                                 Є. В. Краснощоков