Номер провадження: 22-ц/813/7396/24 
Справа № 2-675/01
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.11.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2024 у складі судді Науменка А.В., 
встановив:
У вересні 2024 року,  ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, стягувач: Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» на дії/бездіяльність уповноважених осіб Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 
Скарга вмотивована тим, що згідно з інформаційною довідкою з ДРРП, на майно ОСОБА_2 було накладено арешт Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови ВДВС Київського районного управління юстиції м. Одеси від 2002 року. Це рішення було прийнято на підставі рішення Центрального районного суду м. Одеси, який зобов`язав Стасюка сплатити борг у розмірі 1879,9 грн на користь ПрАТ «ВФ Україна».
Представник скаржника звернувся до ПрАТ «ВФ Україна» з адвокатським запитом щодо наявності заборгованості. У відповідь ПрАТ «ВФ Україна» повідомило, що заборгованість була списана через сплив терміну давності, і претензій до ОСОБА_1 немає.
На підставі цього, скаржник подав заяву до Київського ВДВС у м. Одесі про зняття арешту з майна ОСОБА_1 . Однак, Київський ВДВС повідомив, що виконавчий документ був повернутий без виконання, а матеріали виконавчого провадження знищені, тому зняти арешт неможливо.
Скаржник звертає увагу суду на те, що виконавчий документ по справі № 2-675/01 не був поданий до виконання повторно. В Автоматизованій системі виконавчих проваджень та в Єдиному реєстрі боржників відсутні відомості про обтяження, що підтверджується копіями знімків екранів. Наразі в системі є лише виконавче провадження № 59655606, пов`язане зі стягненням штрафів за адміністративні правопорушення, яке має статус завершеного. В Єдиному реєстрі боржників немає жодних відомостей щодо Скаржника.
З моменту знищення виконавчого провадження минуло більше 20 років, і воно було знищене через закінчення строку зберігання. Подальше накладення арешту на майно ОСОБА_1 є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння майном та обмежує його права, позбавляючи можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Таким чином, існує необхідність зняти арешт з усього нерухомого майна, що обумовлено закриттям виконавчого провадження у зв`язку зі знищенням документів. Скаржник вважає, що бездіяльністю органу виконавчої служби щодо не скасування арешту порушуються його права.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2024 скаргу   ОСОБА_1 на дії/бездіяльність уповноважених осіб Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Київського відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не скасування арешту з усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , що накладено на підставі постанови № АА164255 ВДВС Київського районного управління юстиції м. Одеси від 18.04.2002 року, реєстраційний номер обтяження 8384010, зареєстрований Першою одеською державною нотаріальною конторою від 21.01.2009 року. Зобов`язано Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешт з усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , що накладено на підставі постанови № АА164255 ВДВС Київського районного управління юстиції м. Одеси від 18.04.2002 року, реєстраційний номер обтяження 8384010, зареєстрований Першою одеською державною нотаріальною конторою від 21.01.2009 року.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, Київський відділ Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2024, а скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність уповноважених осіб Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без розгляду. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосуванні ч. 4 ст. 40, ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. N? 1404-VIII (далі - «Закон N? 1404-VIII»), ч. 1 ст. 47, ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. N? 606-XIV (далі - «Закон N? 606-XIV»), а також порушення норм процесуального права - п."а" ч. 1 ст. 449, ч. ч. 2, 3 ст. 451, ЦПК України та всупереч ч. 4 ст. 263 ЦПК України не враховано правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах: від 28.08.2019, справа N? 522/23419/16-ц; від 20.06.2024, справа N? 333/395/22; від 31.07.2023, справа N? 2-3187/11.
Скаржник зазначає, що у скарзі ОСОБА_1 та в оскаржуваній ухвалі не міститься конкретних посилань на норми законодавства, які (на думку скаржника) було порушено Відділом, а лише йдеться про практику Верховного Суду у справах, фактичні обставини яких не є тотожними даному провадженню (у наведених постановах ВС не встановлювались факти списання стягувачами існуючих боргів під час розгляду скарги). При цьому правомірність накладання арешту не оскаржується.
Доводи апеляційної скарги мотивовані також тим, що списання боргу за терміном давності не можна розцінювати як виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, оскільки прощення боргу є самостійним видом припинення зобов`язання. Обов`язковою умовою для винесення державним виконавцем Відділу постанови про скасування арешт з майна ОСОБА_1 необхідне одне з наступних судових рішень:
- про визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;
- про затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;
- про визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
При цьому, встановлення обставин за якими виконавчий документ визнається таким, що не підлягає виконанню є компетенцією суду (ст. 432 ЦПК України), а не органу примусового виконання. У зв`язку з відсутністю таких передумов Відділом було відмовлено ОСОБА_1 у знятті арешту з його майна, накладеного у зв`язку з примусовим виконанням рішення Центрального районного суду м.Одеси від 20.03.2001 по справі № 2-675/2001. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю, оскільки у стягувача за виконавчим провадженням відсутні будь-які майнові претензії/вимоги до боржника, що в свою чергу повністю анулює сенс накладеного арешту на майно. До того ж, протягом 20 років виконавчий документ не був повторно поданий для виконання. Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. 
В судове засідання, призначене на 28.11.2024 з`явився: представник ОСОБА_1 – адвокат Ставніченко М.В.
Інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи, заяв про відкладення розгляду справи не надали.
У апеляційній скарзі, Київський відділ Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просить провести розгляд справи за відсутності представника відділу.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.        
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Одеси від 20.03.2001 по справі № 2-675/2001 було зобов`язано стягнути зі ОСОБА_1 на користь Українсько-Німецько-Голландсько-Датського спільного підприємства «Український мобільний зв`язок» грошові кошти у сумі 1828,9 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 51 грн., у загальному розмірі 1879,9 грн.
Відповідно до інформаційної довідки з ДРРП № 384723400 від 27.06.2024, на майно ОСОБА_1 накладено арешт, зареєстрований Першою одеською державною нотаріальною конторою за № 8384010 від 21.01.2009 на підставі постанови № АА164255 ВДВС Київського районного управління юстиції м. Одеси від 18.04.2002, прийнятої на підставі рішення Центрального районного суду м. Одеси від 20.03.2001 року по справі № 2-675/2001.
ПрАТ «ВФ Україна», як правонаступник Українсько-Німецько-Голландсько-Датського спільного підприємства «Український мобільний зв`язок», повідомило, що заборгованість ОСОБА_1 була списана через сплив терміну давності, і станом на 01.08.2024 відсутні претензії до ОСОБА_1 .
На підставі цього, 09.08.2024 стороною Скаржника було направлено до Київського ВДВС у місті Одесі заяву про зняття арешту з усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 Київський ВДВС у м. Одесі повідомив, що виконавчий документ був повернутий без виконання, а матеріали відповідного виконавчого провадження були знищені, і зняти арешт не є можливим.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, районний суд виходив з того, що зі змісту листа від 03.09.2024 вбачається, що заявнику фактично неправомірно відмовлено в скасуванні арешту, а тому скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню. 
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до положень статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Згідно зі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 зробив висновок, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Судовим розглядом справи встановлено, що виконавчий документ по справі № 2-675/01 не був поданий до виконання повторно. В Автоматизованій системі виконавчих проваджень та в Єдиному реєстрі боржників відсутні відомості по вищезазначеним обтяженням. На даний момент в Автоматизованій системі виконавчих проваджень стосовно Скаржника наявне лише виконавче провадження № 59655606, яке має статус завершено. 
В Єдиному реєстрі боржників також відсутні будь-які відомості щодо Скаржника.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 . 
У доводах апеляційної скарги, Київський відділ Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)посилається на те, що списання боргу за терміном давності не можна розцінювати як виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, оскільки прощення боргу є самостійним видом припинення зобов`язання. Обов`язковою умовою для винесення державним виконавцем Відділу постанови про скасування арешт з майна ОСОБА_1 необхідне одне з наступних судових рішень: про визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; про затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; про визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з відсутністю таких передумов Відділом було відмовлено ОСОБА_1 у знятті арешту з його майна, накладеного у зв`язку з примусовим виконанням рішення Центрального районного суду м.Одеси від 20.03.2001 по справі № 2-675/2001. 
Проте вказані доводи скаржника є необґрунтованими та безпідставними, оскільки як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, у стягувача – ПрАТ «ВФ Україна» за виконавчим провадженням відсутні будь-які майнові претензії/вимоги до боржника – ОСОБА_1 , що в свою чергу повністю анулює сенс накладеного арешту на майно. 
До того ж, як встановлено судом, протягом 20 років виконавчий документ не був повторно поданий для виконання. Натомість наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, що узгоджується з висновком Верховного Суду, зазначеним у постанові від 12.10.2022 по справі №203/3435/21. 
У постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 визначено, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача. Суд бере до уваги, що особа є стороною виконавчого провадження, а тому має право звернутись із скаргою на дії, бездіяльність або рішення виконавця в рамках даного виконавчого провадження. Під час здійснення даного виконавчого провадження на майно особи як боржника було накладено арешт, який не був скасований після завершення виконавчого провадження та повернення виконавчих документів стягувачу без виконання. Факт обтяження власності особи є втручанням у вільне володіння майном, яке захищено Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і може бути здійснено лише на підставі Закону.
Відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому, на думку суду, є підставою для задоволення скарги.
Колегія суддів зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Вказані норми визначають непорушність права власності (у тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
На підставі зазначеного колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС скасувати арешт з майна боржника.
Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не містить. 
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення. 
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2024 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 24.12.2024

Головуючий                                                         Є.С. Сєвєрова 

Судді:                                                  Л.М. Вадовська 

С.М. Сегеда