ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/8548/23          Головуючий в І інстанції: Черниш О.Л. 
Номер провадження: №22-ц/819/162/25                                         Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року                                                         м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
       суддів:         Воронцової Л.П.,
                               Склярської І.В.,
       секретар                Олійник К.О., 

учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк",
відповідачка –  ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шевченка Андрія Олександровича, діючого від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Черниш О.Л., дата складення повного тексту рішення – не зазначено, у справі за позовом ОСОБА_2 , діючого від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги 

11 жовтня 2023 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачана користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 25.11.2021 року у розмірі 64 970,01 грнстаном на 11.06.2023 року та судові витрати у розмірі 2 684,00 грн.

Позов обґрунтований наступним. 
ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 25.11.2021, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. 
Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором, проте відповідач, зобов`язавшись повернути отриманий кредит в строк, визначений умовами кредитного договору, не належним чином виконував взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 11.06.2023 року утворилася заборгованість в розмірі 64 970,01 грн, яка складається з: 53 147,31 грн – заборгованість за тілом кредиту; 11 822,70 грн – заборгованість за простроченими відсотками.
       На підставі викладеного позивач просить задовольнити позов. 

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.06.2024 року було відкрито провадження у справі й постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.47).

В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав 18.11.2024 року до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.94-95).

У судове засідання у час, призначений для розгляду справи по суті, відповідач повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 03.07.2024 року через систему "Електронний суд" до суду від відвідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову з огляду на таке. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками. 
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом відповідач зазначив наступне.
У підписаній ним Анкеті-заяві про надання банківських послуг Приватбанку, на яку посилається банк у позовній заяві, відсутні відомості про бажаний тип картки, строк її дії та строк повернення кредиту (користування ним). Також відсутні умови договору про розмір відсотків, що нараховуються за користування кредитними коштами та сплати інших платежів. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини кредитного договору. Водночас, додані до позовної заяви копії Умови та Правила надання банківських послуг, як і Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", не містять підпису відповідача, як позичальника. Відтак, слід констатувати, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитування він розумів, що він був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в доданих банком до позовної заяви документах, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Щодо посилання позивачем на підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, як на підставу обґрунтованості заявлених вимог, відповідач, пославшись на Закон України "Про споживче кредитування", зазначив, що Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка підписана сторонами, не містить інформації про те, який саме вид картки видано відповідачу. Також, підписана ним Анкета-заява, не містить умов про те, що невід`ємною складовою частиною Договору банківського обслуговування є Паспорт споживчого кредиту. А тому, відсутні підстави вважати, що сторони при укладенні договору обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Таким чином, оскільки анкета-заява, яка підписана відповідачем, не містить посилання на конкретні умови кредитування, нарахування відсотків та порядок повернення кредиту, а тому саме по собі підписання ним паспорта споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг не підтверджує узгодження сторонами умов кредитування і такий паспорт не можна вважати складовою частиною укладеного договору.
Крім того, відповідач стверджує, що згідно доданого до позову розрахунку заборгованості, наведеного в кінці таблиці на 13-тій сторінці матеріалів позову, Банком вказано, що вказана сума є заборгованістю за простроченим тілом кредиту, відтак, банком заявлено до стягнення заборгованість в розмірі 53 147,31 грн, що є заборгованістю за простроченим тілом кредиту, при цьому відповідач звертає увагу на те, що розмір його заборгованості за поточним тілом кредиту згідно вказаної виписки становить 0,00 грн.
Тіло кредиту – це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. У неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту є сумою, яку позичальник не повернув. У заяві відповідача, як позичальника б/н від 25.11.2021 плата за прострочене тіло кредиту не визначена, крім того, в матеріалах цієї справи відсутні докази можливості його нарахування. Отже, наведене свідчить про безпідставність вимог про стягнення простроченого тіла кредиту через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в заяві б/н від 25.11.2021, оскільки тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями. 
Зважаючи на вищенаведене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог повним обсягом через необґрунтованість позовних вимог (а.с.61-73). 

Враховуючи наведене, суд першої інстанції розглянув справу за відсутністю сторін.

Оскаржуваним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 грудня 2024 року у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 64 970,01 грн було відмовлено. 

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме той Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, наданий позивачем, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також з того, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо порядку погашення заборгованості.
Також суд виходив з того, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Також суд, пославшись на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, виходив з того, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. При цьому суд враховував те, що оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період – з часу виникнення спірних правовідносин (25.11.2021) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якої редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. За таких обставин, як вважав суд, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Умов не можна розцінювати як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Суд вважав, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Також суд виходив з того, що у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою – споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів".Суд послався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, зауваживши, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З урахуванням викладеного суд зазначив, що між банком та відповідачем ОСОБА_1 погоджено тільки умови кредитного договору, що містяться у Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, оскільки зазначений документ підписаний особисто відповідачем, що не заперечується ним. 
Щодо копії Довідки про зміну умов кредитування з використанням кредитки по договору б/н, підписаному 25.11.2021, яка додана позивачем до матеріалів справи в обґрунтування погодження сторонами умов кредитування (процентної ставки, порядку і терміну повернення коштів тощо), то суд звернув увагу на те, що Заява підписана ОСОБА_1 25.11.2021, а зміна умов кредитування відбулася 21.01.2022, тобто через 2 місяці після укладення кредитного договору. При цьому, згідно з наданою банком випискою за договором станом на 01.01.2023, перший раз користування кредитними коштами було здійснено ОСОБА_1 25.11.2021, тобто до зміни умов кредитування. Натомість, як зазначив суд, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545 сво 20) указав, що способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Тобто, договір має бути укладено після, а не до підписання паспорту споживчого кредиту. З огляду на викладене, як вважав суд, надана банком копія Довідки про зміну умов кредитування з використанням кредитки по договору б/н, де умови змінилися 21.01.2022, не може бути прийнята судом у якості належного доказу узгодження між банком і ОСОБА_1 умов кредитного договору, укладеного 25.11.2021. 
Відтак, як вважав суд, оскільки банком не надано належних доказів погодження сторонами умов кредитування щодо розміру процентної ставки при підписанні Заяви від 25.11.2021, нарахування банком процентів за користування кредитом у розмірі 11 822,70 грн є безпідставним, а тому суд відмовляє в задоволенні позову у вказаній частині.
Таким чином, як вважав суд, згідно наявних в матеріалах справи копій розрахунку заборгованості станом на 11.06.2023, копій виписок про рух коштів за карткою за період з 25.11.2021 по 01.01.2023, остаточно неможливо встановити суму основного боргу за кредитом дійсно отриманого ОСОБА_1 з огляду на різні періоди, за які видані зазначені документи, та враховуючи відсутність у розрахунку заборгованості станом на 11.06.2023 інформації про зняття коштів саме ОСОБА_1 , а не їх списання на погашення відсотків, пені та штрафів, як неможливо встановити й достовірність заявленої до стягнення суми 64 970,01 грн заборгованості за кредитом.
З огляду на викладене суд вважав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

На вказане рішення адвокатом Шевченком Андрієм Олександровичем, діючим від імені позивача, подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування рішення й ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі. При цьому скаржник послався на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.
Зокрема, вказав, що суд не прийняв до уваги того, що на підтвердження існування публічної оферти АТ КБ "ПриватБанк" надав до суду першої інстанції витяг з Умов та Правил в редакції, чинній на день підписання відповідачем безпосередньо Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Приєднання до Умов та Правил дозволяє в подальшому користуватися усіма переліченими банківськими послугами без укладання окремого договору. 
Також зазначив, що поза увагою суду залишилось те, що у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 визнав підписання ним Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 25.11.2021 року. Тобто, як вважає скаржник, ОСОБА_1 визнає узгодження умов, викладених у Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 25.11.2021 року, підписаній відповідачем ОТР-паролем в Приват24, але помилково вважає, що у Заяві не визначені розмір відсотків за користування кредитом та інші значні умови кредитування. Адже, як вказав скаржник, в Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 25.11.2021 року чітко зазначена вся інформація щодо: 1) реальної процентної ставки (пункт 1.3 Заяви) – 40,8 % річних для карт Універсальна Gold (вказаний тип картки відповідача вказаний в довідці про строк дії картки НОМЕР_1 ), процентна ставка вказана у виписці по рахунку – 3,4 % місячних (40,8 % річних) та в розрахунку заборгованості відповідача; 2) порядку повернення кредиту а саме кількість та розмір платежів, періодичність внесення (пункт 1.4 Заяви). 
Також вказав про помилковість висновку суду щодо неможливості встановлення суми основного боргу за кредитом, отриманим ОСОБА_1 . При цьому послався на те, що, як вбачається з розрахунку заборгованості, з 25.11.2021 р. по 11.06.2023 р. (дата розрахунку) ОСОБА_1 витратив 575 402,08 грн кредитних коштів з картки НОМЕР_1 . Кожна операція підтверджується випискою по рахунку (є в матеріалах справи). За цей же час ОСОБА_1 вніс на погашення 527 925,07 грн. Вказані дані повністю підтверджуються випискою по кредитному картрахунку ОСОБА_1 , яка в повному обсязі міститься в матеріалах справи. Таким чином, вказав, суд першої інстанції не звернув уваги на докази існування заборгованості відповідача як за відсотками так і за тілом кредиту.
Також зазначив, що під час розгляду даної справи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 не може бути застосований з підстав неідентичності обставин справи. Адже, вказав, у цій справі, на відміну від справи № 342/180/17, наявна вищезгадана Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 25.11.2021 року, підписання якої відповідач підтвердив у своєму відзиві від 03.07.2024 року. Даний документ підтверджує конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, зокрема, процентну ставку за договором. Відповідач в свою чергу з даними документами ознайомився та погодився, про що свідчить його власний підпис у відповідній графі. 

У своєму відзиві відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. При цьому вважає, що оскаржуване рішення було прийнято відповідно до встановлених судом обставин справи, а також при правильному застосуванні норм матеріального права і при вірному та доречному врахуванні практики Верховного Суду у подібних спірних правовідносинах та без порушення норм процесуального права. Також вказав, що він наполягає на тому, що, підписуючи заяву від 15.11.2021 року, він точно не розумів, не ознайомлювався та не погоджувався саме з тим Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який наданий позивачем до свого позову. Також зазначив, що банком не надано належних доказів погодження сторонами умов кредитування щодо розміру процентної ставки при підписанні Заяви від 25.11.2021 року, а тому, на його думку, нарахування банком процентів за користування кредитом у розмірі 11 822,70 грн є безпідставним. Також вказав, що за наявними в матеріалах справи доказами остаточно не можливо встановити суму основного боргу за кредитом дійсно отриманого відповідачем з огляду на різні періоди, за які видані зазначені документи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. 

Відповідно до витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ 06.09.2019 року, позивач акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" є правонаступником закритого акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" та публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"(а.с.37-38). 

Відповідач  ОСОБА_1 подав 25.11.2021 року Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.13-24).

Згідно вказаної Заяви відповідач висловив свою згоду на те, що він приєднується до розділу "Загальні положення", підрозділів "Кредитні картки", "Поточні рахунки", "Використання картки", "Віддалені канали обслуговування", "Оплата частинами та Миттєва розстрочка", Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"(далі – Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua /terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка (далі – Договір), приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. 

Подача вказаної Заяви від 25.11.2021 року здійснено відповідачем шляхом її підписання простим електронним підписом, ОТР-паролем, в Приват24. Про це зазначено в п.21 Заяви, згідно з яким примірний Заяви направляється в особистий акант клієнта у системі "Приват24". В п.3 Заяви визначено використання простого електронного підпису такими способами: ОТР-пароль, QR-код, кнопки "Підпис", "Підписав", "Ознайомився"тощо. 

У вказаній Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 25.11.2021 року чітко зазначена необхідна інформація по умови договору, укладеного між сторонами, а саме процентна ставка (пункт 1.3 Заяви) – 40,8 % річних для карт Універсальна Gold (вказаний тип картки відповідача вказаний в довідці про строк дії картки НОМЕР_1 ); порядок повернення кредиту а саме кількість та розмір платежів, періодичність внесення (пункт 1.4 Заяви). 

Крім того, матеріали справи містять копію Довідки, відповідно до якої ОСОБА_1 25.11.2021 було надано кредитну карту №  НОМЕР_1 терміном дії до 11/25 (а.с.12).

Згідно з наданою банком Випискою від 27.06.2023 року за договором № б/н за період 25.11.2021 – 27.06.2023, відповідач користувався наданими кредитними коштами, зокрема ним було здійснено 28.12.2021 року оплату в сумі 500 грн на "розваги". Також відповідач здійснював погашення кредитної заборгованості, зокрема, 21.01.2022 року погашення було здійснено шляхом переказу зі своєї картки 53**61 через додаток в Приват24 у сумі 2 499,32 грн. Внесення коштів на погашення заборгованості, а саме 01.01.2023 року на суму 1 841,71 грн здійснено шляхом автоматичного списання відсотків за використання кредитного ліміту. 

Згідно вказаної виписки: баланс на початок періоду: 0; всього витрат: 832 521,83 грн, усього надходжень: 767 551,82 грн, баланс на кінець періоду: - 64 970,01 грн (а.с.8-10). 

Вказана Виписка має статус первинного документу у розумінні вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р № 578/5, згідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи.

Наявний Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем ОТП-паролем (а.с.25-29).

Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, наданої позивачем, відповідачу за кредитним договором № б/н було надано одну кредитну картку номер НОМЕР_1 , дата відкриття 25.11.2021 року з терміном дії до 11/25; кредитний ліміт було встановлено в сумі 50 000 грн; 21.01.2022 року кредитний ліміт встановлено в сумі 0,00 грн (а.с.11). 

Наявний Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", які містять положення про процентну ставку (3% на місяць), обов`язків по щомісячному платежу (7% від заборгованості), розміри пені та штрафу за відповідні порушення позичальником зобов`язань за договором (а.с.30).

Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 11.06.2023 року утворилася заборгованість в розмірі 64 970,01 грн, яка складається з: 53 147,31 грн – заборгованість за тілом кредиту; 11 822,70 грн – заборгованість за простроченими відсотками (а.с.6-7). 

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції 

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

       Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ч.1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 

З висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки до нього він дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи та порушенні норм процесуального права й неправильному застосуванні норм матеріального права.

У справі встановлено, що у Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписаній позичальником (відповідачем), викладені умови кредитного договору, зазначена процентна ставка.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. Вимоги про стягнення пені, комісії і штрафу за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами позивачем не заявлялось.

Дослідивши зібранні у справі докази та проаналізувавши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, засновані на кредитному договорі від 25.11.2021 року, з послідуючими змінами, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти шляхом їх зарахування на картковий рахунок, був зобов`язаний повернути їх та сплатити проценти за користування кредитними коштами, тривалий час користувався вказаними коштами, здійснював часткове погашення заборгованості. 

Оскільки відповідач належним чином не виконував зобов`язання з повернення кредиту та процентів за користування запозиченими коштами, виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача. 

Суд першої інстанції необґрунтовано послався на правові висновки, викладені у постановах суду касаційної інстанції, а саме Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, оскільки не є тотожним обставини справи. Адже у цій справі, на відміну від тих, інших справ, встановлено, що позичальник підписав простим електронним підписом Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка містить умови кредитного договору, включаючи розмір процентної ставки.

А тому, як вважає суд апеляційної інстанції, є помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування процентів.

Аналогічним чином апеляційний суд вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту через неможливість встановлення суми основного боргу за кредитом. Адже на підтвердження розміру наявної заборгованості відповідача перед позивачем останнім надано Виписку від 27.06.2023 року за договором № б/н за період 25.11.2021 – 27.06.2023, яка є первинним документом бухгалтерського обліку, а також Розрахунок заборгованості, який містить детальний розпис нарахованої заборгованості. 

В ході розгляду справи відповідач не спростував належними та допустимими доказами правильність проведеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Що ж до Довідки про зміну умов кредитування з використанням кредитної картки, то вона свідчить лише про те, що з 21.01.2022 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 14.07.2020 року у справі № 367/4970/13-ц, "заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, ОСОБА_1 докази, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором (зі змінами), так і розмір боргу, не надала, що є її процесуальним обов`язком (стаття 60 ЦПК України 2004 року) ". 

Згідно правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 08.07.2020 року у справі № 464/4985/15-ц, "твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості станом на 07 квітня 2015 року, який містить детальний розпис нарахованої заборгованості, як поточної так і простроченої, відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на щомісячні платежі, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальником. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 не надала".

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 02.07.2020 року у справі № 753/16745/15-ц, було підтримано позицію суду апеляційної інстанції про те, що розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та обставинами справи.

На все вищезазначене, у тому числі на умови укладеного між сторонами кредитного договору,суд першої інстанції уваги не звернув і прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції

       Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню,рішення суду першої інстанції слід скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.11.2021 року у розмірі 64 970,01 грн.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України: 
--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених
позовних вимог (ч.1); 
--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 
1) у разі задоволення позову – на відповідача;
2) у разі відмови в позові – на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

При поданні позову банк (позивач) сплатив в установленому законом розмірі 2 684,00 грн судового збору (а.с.40). При поданні апеляційної скарги ним сплачено 3 633,60 грн судового збору. При цьому підлягав сплаті судовий збір у встановленому законом розмірі 3 220,80 грн (150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тобто 150% х 2 684,00 грн х 0,8 знижуючий коефіцієнт за подання до суду процесуальних документів в електронній формі). Тобто переплата становить 412,80грн (3 633,60 грн – 3 220,80 грн), щодо якої відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" може бути вирішено питання про повернення судового збору за клопотанням особи.
З огляду на наведене, оскільки апеляційну скаргу задоволено повністю, то понесені позивачем судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору за подання позову та апеляційної скарги у встановленому законом розмірі 5 904,80 грн (2 684,00 грн + 3 220,80 грн) підлягають стягненню з відповідача. 

Керуючись ст.ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу адвоката Шевченка Андрія Олександровича, діючого від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", задовольнити.

       Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 грудня 2024 рокускасувати й ухвалити нове рішення.

       Позов Гребенюка Олександра Сергійовича, діючого від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 25.11.2021 року станом на 11.06.2023 року у розмірі 64 970,01 грн. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати в розмірі 5 904,80 грн. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повної постанови – 11 лютого 2025 року.

Головуючий                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді:                                                _ _ _ _ _ _ _ _ _          Л.П. Воронцова
        
                                               _ _ _ _ _ _ _ _ _          І.В. Склярська