ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/828/25 Справа № 175/15992/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Стародуб О. Г.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 березня 2025 року                                                                м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., при секретарі Кулініч Ю.А., за участю захисника Берзіня С.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Берзіня С.Л. на постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно постанови, 15 серпня 2024 року о 09 год. 28 хв. по вулиці Красноторська м. Краматорськ   ОСОБА_1  повторно керував автомобілем Volkswagen Passat  номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці, що не реагують на світло, неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук), пройти огляд у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився під відеозапис, чим порушив п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник Берзінь С.Л. просить скасувати постанову судді та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що суд не з`ясував всі обставини справи, а висновки суду, викладені у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що матеріалами справи не доведено факт повторності вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Звертає увагу на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Вказує на безпідставність зупинки транспортного засобу. Наголошує про відсутність а матеріалах справи направлення на огляд водія на стан сп`яніння. Зазначає про безпідставність прийняття в якості доказу винуватості ОСОБА_1 рапорту поліцейського. На його думку, матеріали справи не містять достатньо допустимих та належних доказів, які б «поза розумним сумнівом» доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника,вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Відповідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Вказаних вимог чинного законодавства ОСОБА_1 не виконав, що й призвело до вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 підтверджується наступними доказами.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 981789 від 15.08.2024 року, відповідно до якого 15 серпня 2024 року о 09 год. 28 хв. в м. Краматорськ по вулиці Красноторська біля буд. 22 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, що не реагують на світло, неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився під відеозапис на бодікамеру, від керування транспортним засобом відсторонений, правопорушення вчинено повторно, чим порушив п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Відеозаписом до протоколу, на якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_1 15.08.2024 року о 09 год. 28 хв., факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, а також підтверджено факт обізнаності ОСОБА_1 про наявність постанови суду про накладення на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. та позбавлення його права керування строком на 1 рік. 
       Довідкою адмінпрактики, відповідно до якої 19 березня 2024 року постановою Дружківського міського суду Донецької області ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. 
       Рапортом інспектора, згідно якого 15.08.2024 року під час несення служби в м. Краматорськ по вулиці Красноторська біля будинку 22 за підозрою у вчиненні адміністративного правопорушення було зупинено транспортний засіб Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування у водія виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на визначення стану сп`яніння в медичному закладі відмовився на бодікамеру. Також встановлено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування строком на 1 рік. Відносно ОСОБА_1 складено протокол за ч. 2 ст. 130 КУпАП та винесено постанову за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Від керування відсторонено.
       Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки він відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, вчинене повторно протягом року особою, яка піддавалася адміністративному стягненню за дії, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року (далі – Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі – Інструкція).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. 
Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з п. 12 розділу II Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції (тобто ознаками наркотичного сп`яніння), поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Відповідно до п. 7 Порядку саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Тобто, у разі виявлення поліцейським ознак наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу, він повинен прийняти відповідні заходи для того, щоб провести медичний огляд водія на стан сп`яніння та пересвідчитись в тому, що водій не перебуває у стані сп`яніння та може продовжити керувати транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані наркотичного сп`яніння є правопорушенням, яке може привести до особливо тяжких наслідків та повинне бути негайно припинене.
Аналіз статей 130 та 266 КУпАП в їх взаємозв`язку свідчить про те, що відповідальність за відмову від проходження огляду настає у випадку відмови від любого запропонованого (в разі підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням його порядку проведення. 
Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, вважаю, що вимоги інструкції жодним чином не порушені та дії працівників поліції жодним чином не суперечать вимогам вищевказаної Інструкції, яка передбачає порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Апеляційний суд зазначає, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням у встановленому законом порядку.
Протокол про адміністративне правопорушення у справі складений з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, а викладені в ньому відомості відповідають фактичним обставинам справи, які були встановлені належними, допустимими та достатніми доказами, тому підстави для визнання протоколу недопустимим доказом у суду відсутні. 
       Як убачається з долученого до протоколу відеозапису, 15.08.2024 року о 09 год. 28 хв. працівниками поліції зупинено транспортний засіб Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , під час перевірки встановлено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування. Під час спілкування у водія виявлені ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі на що ОСОБА_1 відмовився.
Долучений до протоколу відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних в них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис не може бути визнаний належним доказом на увагу не заслуговують, оскільки для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. 
На відеозапису відображений факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 15.08.2024 року о 09 год. 28 хв. та відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння 15.08.2024 року о 09 год. 42 хв.
       Те, що ОСОБА_1 на двох фрагментах відеозапису знаходиться у різному одязі, не спростовує висновків суду про вчинення останнім адміністративного правопорушення, оскільки зазначені записи зроблені з проміжком часу приблизно 12 хвилин, що є достатнім, щоб переодягнутися у літню пору року. 
Повторність правопорушення підтверджується довідкою адмінпрактики, яка містить достатню інформацію щодо вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення. Тож працівниками поліції дотримано вимоги п. 5 розділу VII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року.
       Посилання апелянта на безпідставність зупинки транспортного засобу працівниками поліції не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
       Згідно ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій серед іншого зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
       Аналогічні вимоги містяться у п.2.4 Правил дорожнього руху, який покладає на водія обов`язок на вимогу поліцейського зупинитися та пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
       Згідно положень п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).
       Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для зупинки поліцейським транспортного засобу може бути не тільки безпосереднє порушення водієм ПДР, а й наявність у поліцейського достатніх підстав вважати, що водій вчинив або має намір вчинити правопорушення.
       Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять направлення на огляд ОСОБА_1 , не можуть бути взяті до уваги, оскільки не мають істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу. 
Направлення на огляд має правове значення для лікаря медичної установи, який у випадку наявності такого направлення повинен провести огляд. 
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що рапорт працівника поліції є неналежним доказом, на увагу не заслуговують, оскільки рапорт є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника про законність своїх дій, наведені у рапорті дані повністю узгоджуються з іншими матеріалами провадження щодо послідовності дій працівників поліції при оформлені ними протоколу про адміністративне правопорушення.
Отже, оцінюючи кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, апеляційний суд вважає їх належним, допустимим та достовірним, а їх сукупність є достатньою щодо доведеності поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Вид і розмір адміністративного стягнення суддею визначені відповідно до вимог ст. 33 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Берзіня С.Л.  залишити без задоволення.
Постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя