ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 лютого 2025 року           справа №200/5393/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гаврищук Т.Г., Гайдара А.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Копичка Ігоря Анатолійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у справі № 200/5393/24 (головуючий суддя у І інстанції - Зінченко О.В.) за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним рішення відповідача щодо не звільнення позивача за абзацом 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю II групи, за відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача за абзацом 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю II групи, за відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що проходить військову службу за контрактом у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України
20.06.2024 подав рапорт про звільнення його з військової служби у запас на підставі підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з тим, що його мати є особою з інвалідністю ІІ групи довічно та потребує постійного стороннього догляду, долучив до рапорту повний пакет документів, що є підставою для звільнення.
Листом від 20.06.2024 відповідач відмовив у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби.
Для усунення підстави для відмови позивачем додатково направлено відповідачу заяву від 15.07.2024 з проханням прийняти нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 , до компетентних органів, установ та організаціям за місцем вимоги в якій вона стверджує про відсутність в неї інших осіб, окрім ОСОБА_3 (її сина), першого та другого ступеня спорідненості і додатково повідомляє про те, що вона бажає щоб такий догляд здійснював саме її син - ОСОБА_4 , та повторно розглянути рапорт на звільнення з урахуванням доповнення. 
08.07.2024 отримав відповідь про відсутність підстав для звільнення з військової служби, оскільки нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 не виключає наявність у неї інших членів сім`ї.
Такі дії відповідача є протиправними.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі. 

Обґрунтування апеляційної скарги.

Абзацом 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2262 визначено, що військовослужбовці під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідності здійснювати простійний догляд за одним з батьків, який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступені споріднення самі потребують постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК закладу охорони здоров`я.
Дійсно, у матері позивача є матір, однак вона не може доглядати ОСОБА_2 , оскільки є особою похилого віку (пенсіонер за віком), що є підставою для набуття нею статусу непрацездатної особи відповідно до ст. 1 Закону № 1058. Крім того, у ОСОБА_5 відсутній обов`язок піклуватися та доглядати свою повнолітню дочку - мати позивача ОСОБА_2 .
Таким чином, позивач є єдиною особою, яка має обов`язок здійснювати догляд за матір`ю, а відмова відповідача звільнити позивача зі служби призводить до обмеження права його матері на піклування з боку єдиного сина.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП "Діловодство спеціалізованого суду".
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему "Електронний суд" матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі "Електронний суд".
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , є учасником бойових дій відповідно до посвідчення НОМЕР_4 від 08.04.2021, копія якого наявна в матеріалах справи.
Позивач вважається військовослужбовцем військової служби за контрактом з 12.11.2020 та проходить військову службу в НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України Військова частина НОМЕР_2 .
Матір`ю позивача є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_5 , свідоцтвом про народження НОМЕР_6 , та яка є інвалідом другої групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_7 , виданим 25.03.2024 Управлінням праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААВ № 787193 від 08.02.2024, на підставі висновку 86/626/3 від 14.06.2024 ЛКК при КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1" Краматорської міської ради ОСОБА_2 є особою, що потребує постійного стороннього догляду.
20.06.2024 позивач звернувся з рапортом (зареєстрований 21.06.2024) до командування НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України з проханням звільнити його з військової служби через сімейні обставини, а саме у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю - ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, додавши до рапорту наступні посвідчені копії документів: свідоцтва про народження НОМЕР_5 , свідоцтва про народження НОМЕР_6 , РНКОПП та паспорта ОСОБА_2 , посвідчення серії НОМЕР_7 від 25.03.2024 року, довідки до акту огляду МСЕК Серія 12 ААВ № 787193 від 08.02.2024 року, висновку 86/626/3 від 14.06.2024 ЛКК при КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1" Краматорської міської ради, ID-картки ОСОБА_1 , згоду на оброблення його ( ОСОБА_6 ) персональних даних.
Листом № 08/4877-24 від 25.06.2024 позивачеві відмовлено в задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби.
Позивачем на підтвердження підстав для звільнення з військової служби за сімейними обставинами направлено заяву від 15.07.2024 з проханням прийняти нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 , до компетентних органів, установ та організаціям за місцем вимоги, в якій вона стверджує про відсутність в неї інших осіб, окрім ОСОБА_3 (її сина), першого та другого ступеня спорідненості і додатково повідомляє про те, що вона бажає щоб такий догляд здійснював саме її син - ОСОБА_4 , та повторно розглянути рапорт на звільнення з урахуванням доповнення.
18.07.2024 листом № 08/C-471/434 командування НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ, відмовлено в задоволенні рапорту на звільнення, зазначено, що з урахуванням наданої ОСОБА_6 заяви від 15.07.2024 не вбачається за можливе його звільнити, так як такий документ від ОСОБА_2 не виключає наявність у неї інших членів сім`ї.
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00046736318 від 29.08.2024 відомості про батька позивача записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, якою встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Мати позивача - ОСОБА_2 . 
Згідно із свідоцтвом про народження НОМЕР_5 батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_8 .
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_1 , є отримувачем пенсії за віком.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що у матері позивача, крім самого позивача, є інша особа першого ступеня споріднення - ОСОБА_8 . Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_8 сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Отже, факт непрацездатності ОСОБА_8 за приписами частини 12 статті 26 Закону № 2232 не може розглядатися як такий, що дана особа позбавлена можливості здійснювати догляд. 

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі-Закон № 2232, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Частинами першою та другою статті 2 Закону № 2232 передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Підстави звільнення з військової служби встановлені статтею 26 Закону № 2232 і залежать від виду військової служби.
Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232 військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Закон № 2232 не містить визначення осіб першої та другої ступені споріднення.
Підпунктом 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.
Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Аналіз вищезазначених положень нормативно-правових актів свідчить, що звільнення з військової служби через сімейні обставини можливе у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за наявності двох умов:
- якщо у такої особи відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або
- якщо є члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, але вони самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Тобто, в другому випадку, необхідні висновки медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які підтверджують, що члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.
Як свідчать матеріали справи, мати позивача ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, потребує постійного догляду, що не є спірним, має двох членів сім`ї першого ступеня споріднення - сина ОСОБА_1 та матір - ОСОБА_5 .
Дійсно, матеріалами справи підтверджено, що позивачу, як сину, необхідно здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, проте позивачем не надано доказів, зокрема, висновку медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про те, що його бабуся (мати ОСОБА_2 ) сама потребує постійного догляду, як наслідок, не може здійснювати постійний догляд за своєю дочкою ОСОБА_2 .
Отже, відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову в задоволенні рапорту позивача на звільнення відповідно до абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232.
Суд не приймає доводи позивача, що його бабуся ОСОБА_5 є пенсіонером за віком, отже, відповідно до Закону № 1058, є непрацездатною, оскільки факт наявності у особи непрацездатності не спростовує вимоги абз. 13 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232 щодо необхідності підтвердження, у разі наявності інших осіб першого та другого ступеня спорідненості, обставин потреби цим особам постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Копичка Ігоря Анатолійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у справі № 200/5393/24 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у справі № 200/5393/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 10 лютого 2025 року.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 10 лютого 2025 року.

Головуючий суддя                                                              І.Д. Компанієць

Судді                                                                                Т.Г. Гаврищук

                                                                                А.В. Гайдар