ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 р.	Справа № 520/22774/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
представник відповідача Федюк Д.В.
представник позивача Горобець Р.М.
представник позивача Горобець А.А.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Юрлагіна Т.В., вул. Блюхера, 7б, м. Харків, Харківська, 61168, повний текст складено 02.12.24 року по справі № 520/22774/24
          за позовом     ОСОБА_1  
          до    Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції           
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Горобець А.А., Горобець Р.М., звернулася до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, в якому просила суд: 
- визнати дії працівників Департаменту патрульної поліції в Харківській області протиправними; 
- зобов`язати працівників Департаменту патрульної поліції в Харківській області скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно водія транспортного засобу СКС н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , за використання спеціальних світлових та звукових сигналів маячків (мигалки) синього кольору разом зі звуковим пристроєм без дозволу, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. 
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що дії працівників Департаменту патрульної поліції в Харківській області є протиправними та такими що порушую права та інтереси позивача.  
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2024 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано те, що співробітниками відповідача було вчинено протиправну бездіяльність стосовно не проведення ними повної, всебічної та неупередженої перевірки заяви представника позивачки про складання протоколу на водія ОСОБА_2 .. Ця протиправна бездіяльність полягала в тому, що вони, не бажаючи з`ясовувати обставини по справі, брати до уваги всі наявні докази по справі, встановити та скласти протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 , взагалі не оцінили відповідність дій водія ОСОБА_2 . Правилам дорожнього руху України під час подій ДТП та не вжили необхідних заходів для притягнення цієї особи до адміністративної відповідальності.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки тому, що порушено право позивачки в частині відшкодування матеріальної шкоди, оскільки не лише в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, оскільки не притягнення до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_2 за ст.122-5 КУпАП та надання відповідного рішення до страхової компанії, саме на позивачку буде покладено відшкодування вартості спричинених матеріальних збитків (які перевищують страховий ліміт) внаслідок ДТП.
Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що бездіяльність відповідача щодо не складення протоколу відносно ОСОБА_2 , не порушують права позивача, оскільки не породжують, не змінюють та не припиняють її права і обов`язки саме у сфері публічно-правових відносин.
По тексту апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції не надано оцінки тому, що порушено право позивачки в частині відшкодування матеріальної шкоди.
Представник відповідача зазначає, що позивач, обмежується лише загальними твердженням, не конкретизуючи, які саме правові норми Конституції та законів України вона має на увазі.
На переконання представника відповідача, питання щодо порушення права в частині відшкодування матеріальної шкоди не можуть розглядатися в рамках даної справи. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції представники позивача підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача, яка полягає у не складенні протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності стосовно ОСОБА_2 та зобов`язання працівників Департаменту патрульної поліції в Харківській області скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно водія транспортного засобу СКС н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , за використання спеціальних світлових та звукових сигналів маячків (мигалки) синього кольору разом зі звуковим пристроєм без дозволу, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди.
В основу заявлених позовних покладено, зокрема, обставини встановленні постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.07.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що Комінтернівським районним судом м. Харкова встановлено, що згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 900850 від 21.05.2024 року, складеного інспектором ВРОМ ДТП та УСАФ ППДР УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Черватюком А.В., 23.04.2024 року близько 19 год. 15 хв. в м. Харків пр-т. Гагаріна, 35 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Mazda 3 д.н.з. НОМЕР_2 на перехресті, не надала дорогу і не забезпечила безперешкодний проїзд автомобіля CKC RMS-M9 д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався з увімкненими спеціальними звуковими сигналами та синім проблисковим маяком, в результаті чого трапилось зіткнення автомобілів, що призвело до механічних пошкоджень та матеріальних збитків, також водій була неуважною та не слідкувала за дорожньою обстановкою, чим порушила вимоги п. 2.3 «б», 3.2 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що вона рухалась зі швидкістю близько 50 км/год у третій зправа смузі руху на зелений сигнал світлофору з аеропорту в бік центру по пр-т. Гагаріна в м. Харкові. При цьому попереду неї автомобілів не було. Коли вона виїхала на перехрестя з вул. Гольберівська, то побачила, що з лівого боку рухається автомобіль зеленого кольору, у цей момент часу він знаходився за 3 метри від неї. Вона застосувала екстрене гальмування, однак зіткнення автомобілів все ж таки відбулося. При цьому зазначила, що звукових сигналів вказаного транспортного засобу зеленого кольору вона не чула та спеціальних світових сигналів вона не бачила. Але зі слів інших водіїв їй відомо, що звуковий сигнал на автомобілі був ввімкнутий, але не достатньо гучно. Також пояснила, що вона повинна була дати дорогу автомобілю з ввімкненими спеціальними засобами, а тому визнає свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, однак вважає, що у скаоєному ДТП є також вина водія ОСОБА_3 .
У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 – Горобець Р.М. зазначив, що матеріали справи не містять даних щодо правомірності використання спеціальних сигналів встановлених у транспортному засобі, який належить потерпілому УСБУ в Харківській області. У зв`язку з наведеним, на його думку, у вчиненні ДТП є також і вина водія автомобіля CKC RMS-M9 д.н.з. НОМЕР_1 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що 23.04.2024 року він близько 19 год. їхав з вул. Гольберівської в бік вул. Молочної на службовому спецавтомобілі, який належить УСБУ в Харківській області, з увімкненими звуковими сигналами та світловим мачком. Рухаючись через перехрестя з пр-т. Гагаріна він впевнився, що автомобілі, які знаходились ліворуч, дають йому дорогу. Також пояснив, що перетинаючи зазначене вище перехрестя він звернув увагу, що всі автомобілі зупинились та дають йому перевагу у русі. Він рухався в бік центру міста Харкова, зазначене перехрестя він перетинав на миготливий жовтий сигнал світлофору. Перед проїздом перехрестя він знизив швидкість руху.
Крім того пояснив, що автомобіль з яким відбулося зіткнення він побачив за 10-15 секунд до зіткнення, а саме коли проїхав центральну смугу руху. В момент удару його швидкість складала близько 25-30 км/год. Застосувати екстрене гальмування він не встиг. Автомобіль під його керуванням був спецавтомобілем, який призначений для перевезення людей.
Положеннями ст. 124 КУпАП встановлено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, яке тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Відповідно до п. 2.3 «б» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно до п. 3.2 ПДР України у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).
На транспортних засобах, які рухаються в супроводжуваній колоні, повинне бути ввімкнено ближнє світло фар.
Якщо на такому транспортному засобі увімкнено проблискові маячки синього і червоного або лише червоного кольору, водії інших транспортних засобів зобов`язані зупинитися біля правого краю проїзної частини (на правому узбіччі). На дорозі з розділювальною смугою цю вимогу зобов`язані виконати водії транспортних засобів, що рухаються в попутному напрямку.
Враховуючи обставини справи, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 900850 від 21.05.2024 року, що логічно співвідносяться з поясненнями ОСОБА_1 наданими в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 у даній дорожній обстановці повинна була діяти у відповідності до вимог п. 3.2 ПДР України, а саме у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу.
З дослідженого в судовому засіданні відеозапису запису вбачається, що автомобіль Бєлошенко Г.В. перетинаючи перехрестя з пр-т. Гагаріна, допустила зіткнення з автомобілем CKC RMS-M9 д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався з увімкненими спеціальними звуковими сигналами та синім проблисковим маяком, тобто вбачається не виконання водієм Mazda 3 д.н.з. НОМЕР_2 вимог п. 2.3 «б», 3.2 ПДР України.
З приводу посилань захисника ОСОБА_1 – Горобця Р.М. щодо неправомірності встановлення спецсигналів на автомобіль CKC RMS-M9 д.н.з. НОМЕР_1 , судом зазначено, що під час розгляду адміністративного матеріалу у відношенні ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, не встановлювалися обставини щодо правомірності встановлення спецсигналів на автомобіль CKC RMS-M9 д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки вказані обставини не впливають на виконання водієм Бєлошенко вимог закону, яка у відповідності до положень п. 3.2 ПДР України у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу. Таким чином, суд зазначив, що у разі коли водій бачить автомобіль з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом, то він зобов`язаний виконати вимоги п. 3.2 ПДР України та дати дорогу такому автомобілю. В даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам ПДР України.
З відповіді на адвокатський запит Регіонального Сервісного Центру ГСЦ МВС в Харківській області від 22.05.2024 року з`ясовано, що згідно відомостей з Єдиного реєстру транспортних засобів інформація про надання дозволу на використання спеціального сигналу синього кольору разом зі звуковою сиреною на автомобіль CKC RMS-M9 д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 відсутня.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, про відсутність можливості у компетентного органу, враховуючи дату події, навіть за умови визнання їх дій на той час протиправними, поза межами встановлених строків, вирішувати питання про притягнення осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.
Стаття 286 КАС України, встановлює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
За ст. 122-5 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення вимог законодавства щодо встановлення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.
Частина 1 ст. 254 КУпАП передбачає, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення протоколи про правопорушення мають право складати: 1) уповноважені на те посадові особи: органів внутрішніх справ (Національної поліції) (ст. 122-5 КУпАП).
Стаття 221 КУпАП, судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Пункт 5 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395): У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якщо воно вчинене особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, або його розгляд не віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський відповідно до статті 255 КУпАП складає протокол про адміністративне правопорушення. Поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені статтею 122-5 КУпАП.
Відповідно до диспозиції ст. 122-5 КУпАП, адміністративним правопорушенням є порушення вимог законодавства щодо встановлення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.
Під спеціальним світловим сигнальним пристроєм слід розуміти світловий пристрій, що має змінну частоту світлових імпульсів та який дозволяється встановлювати тільки на оперативні або спеціальні транспортні засоби.
Під спеціальним звуковим сигнальним пристроєм слід розуміти звуковий пристрій, що має змінну основну частоту (за винятком охоронної сигналізації) та який дозволяється встановлювати тільки на оперативні транспортні засоби.
Згідно п. 32.2 а) ПДР України, з територіальними органами з надання сервісних послуг МВС узгоджуються технічні вимоги, конструкція та встановлення на транспортних засобах спеціальних звукових і світлових сигнальних пристроїв (крім встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах, сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, на механічних транспортних засобах дорожньо-експлуатаційної служби, на транспортних засобах спеціального, спеціалізованого призначення та на транспортних засобах із розпізнавальним знаком “Діти”), світлових покажчиків та розпізнавальних знаків автомобілів аварійної служби, а також нанесення білих смуг під нахилом на зовнішніх бокових поверхнях транспортних засобів (№ 1376 від 09.12.2022).
Встановлення на транспортних засобах спеціальних звукових і світлових сигнальних пристроїв Службою безпеки України регламентовано Порядком оформлення, видачі та обліку дозволів на встановлення та використання спеціальних звукових і світлових сигнальних пристроїв синього кольору на транспортних засобах, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 грудня 2019 року № 108.
Для отримання дозволу до ТСЦ МВС органу державної влади, що використовує транспортний засіб, на який має бути виданий дозвіл на встановлення та використання спеціальних звукових і світлових сигнальних пристроїв синього кольору (далі - заява), за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку, подає документи згідно встановленого переліку. У разі подання заяви представником заявника до заяви додається завірена в установленому законодавством порядку копія документа, що підтверджує повноваження такого представника (довіреність або доручення).
З матеріалів справи встановлено, що свідок ОСОБА_2 керував службовим спецавтомобілем, який належить УСБУ в Харківській області.
Данні що Таран В.Г. є уповноваженою особою на яку розповсюджуються обов`язки звернення до ТСЦ МВС для отримання дозволу від імені органу державної влади, що використовує транспортний засіб УСБУ в Харківській області, матеріали справи не містять.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Приписами ст.254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Із змісту ч.1 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, передбаченими ст.122-5 КУпАП, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції.
Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
Стаття 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, належить виключне повноваження щодо оцінки доказів, на підставі яких притягується особа до адміністративної відповідальності.
Нормами КУпАП та Інструкції не передбачено складання протоколу про адміністративне правопорушення за заявою особи, яку визнаною винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та після винесення судом рішення, якщо у цьому рішенні відсутні відповідні вказівки на підставі досліджених доказів під час розгляду справи.
12.07.2024 постанова Комінтернівського районного суду міста Харкова від 01.07.2024 в справі № 641/3531/24, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності набрала законної сили, є обов`язковою до виконання, в апеляційному порядку не оскаржувалась. В постанові наведені мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення рішення.
Суд також зауважує, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997, будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод. Тобто, оспорювані позивачем дії або бездіяльність відповідача повинні мати безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Позивачем, під час судового розгляду справи, не було доведено належними та допустимими доказами в чому саме виразилося порушення передбачених Конституцією та законами України її прав, свобод та охоронюваних інтересів у сфері публічно-правових відносин у зв`язку із не притягненням свідка ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 122-5 КУпАП.
Проаналізувавши положення статтею 221 та 280 КУпАП, суд дійшов висновку, що саме суд, який розглядає справу про адміністративне правопорушення належить виключне повноваження щодо встановлення правильності і обґрунтованості складання працівником Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення та підстави для притягнення до адміністративної відповідальності винної особи.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в постанові від 17.07.2018 у справі № 554/1334/17.
Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Стосовно поняття «охоронюваний законом інтерес» в тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в цій справі, обраний позивачем спосіб захисту, як оскарження бездіяльності відповідача щодо відмови скласти протокол про адміністративне правопорушення та зобов`язання його скласти протокол про адміністративне правопорушення з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу, не створить для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду в справі №363/3888/17 та №826/3585/18.
Отже, колегія суддів вважає, що бездіяльність відповідачів щодо не складення протоколу відносно ОСОБА_2 , не порушують права позивача, оскільки не породжують, не змінюють та не припиняють його права і обов`язки саме у сфері публічно-правових відносин.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.
Крім того, справа про адміністративне правопорушення за фактом скоєння порушення Правил дорожнього руху була розглянута, тобто схеми ДТП, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення осіб, вже були предметом оцінки суду та з цього питання прийняте судове рішення, яке набрало законної сили.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року, прийнятій за наслідками розгляду справи №712/7385/17 про визнання протиправними дій щодо незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення, вказала на те, що оскільки дії відповідачів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.
З огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси позивача.
Слід зазначити, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, зокрема п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, повноваження відповідача щодо прийняття будь-яких нормативно-правових актів є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу, в даному випадку - Національною поліцією України.
Відповідно до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.
У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.
Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку про відсутність можливості у компетентного органу, враховуючи дату події, навіть за умови визнання їх дій на той час протиправними, поза межами встановлених строків, вирішувати питання про притягнення осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Аналогічного висновку ВС КАС дійшов у постанові від 15.08.2019 у справі №513/943/16-а.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що бездіяльність відповідачів щодо не складення протоколу відносно ОСОБА_2 , не порушують права позивача, оскільки не породжують, не змінюють та не припиняють його права і обов`язки саме у сфері публічно-правових відносин, отже позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2024 року по справі № 520/22774/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2024 по справі № 520/22774/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		З.О. Кононенко	
Судді	   	О.М. Мінаєва    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  11.02.2025 року