УХВАЛА 
 
10 березня 2025 року
м. Київ
 
справа № 607/1114/24
 
провадження № 61-2226ск25
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко Олександра Сидорівна, про визнання договору дарування недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування запису у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом 
до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О. С., про визнання договору дарування недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування запису у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду 
від 14 жовтня 2024 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О. С., про визнання недійсним договору дарування квартири, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
 
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 уперше звернувся до Верховного Суду 
з касаційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року.
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 січня 
2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко Олександра Сидорівна, про визнання договору дарування недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування запису у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, визнано неподаною та повернуто заявнику (провадження № 61-15596ск24).
 
Відповідно до матеріалів касаційного провадження № 61-15596ск24 копію зазначеної ухвали отримано заявником 11 лютого 2025 року.
 
У лютому 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року з пропуском строку 
на касаційне оскарження судового рішення, оскільки відправлена до Верховного Суду 17 лютого 2025 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, у тому числі, дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.
 
Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.
 
Заявник дійсно в силу норм ЦПК України має право на повторне звернення до суду касаційної інстанції, але це не означає безумовне поновлення строку касаційного оскарження, оскільки заявник має довести що перешкоджало виконати вимоги                            ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги при первісному зверненні до суду касаційної інстанції.
 
Положення закону про те, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду, не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, установлених для цього,                а у суду - обов`язку поновити такий строк у разі його пропуску, тим більше за відсутності поважних причин.
 
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
 
При цьому, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує, щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи, а не лише для позивача, який не виконав вказівки Верховного Суду.
 
Отже особі, яка подала касаційну скаргу необхідно подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та надати докази поважності причин його пропуску в оригіналах або завірені в установленому порядку їх копії або навести інші підстави з відповідними доказами.
 
Згідно із частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє             у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої                              статті 394 цього Кодексу.
 
Також касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки вона не відповідає формі і змісту касаційної скарги, визначених                                           статтею 392 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи                             в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
 
Проте заявником не зазначено відповідних відомостей щодо себе.
 
За таких обставин, заявнику необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 липня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                     Р. А. Лідовець