Дата документу 04.02.2025 Справа № 335/3233/24

Запорізький апеляційний суд

 
Єдиний унікальний № 335/3233/24                 Головуючий у 1 інстанції: Воробйов А.В.
Провадження № 22-ц/807/151/25 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року   м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючої: Кочеткової І.В.,
суддів: Кухаря С.В.,
Полякова О.З..
секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2024 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Зазначав, що у період з 14.09.2012 по 29.02.2024 він надав відповідачам послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання та теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 148 140 грн. 89 коп., яку відповідачами сплачено не було.
02.10.2021 на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води. З 01.11.2021 між позивачем та відповідачами укладено типовий індивідуальний договір № 600500632 про надання послуг з постачання теплової енергії.
Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 передбачено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно.
Відповідно до діючого законодавства та умов вищевказаного договору, споживачі зазначених послуг мають вчасно оплачувати отримані послуги.
Відповідачі не оплатили дані послуги у встановлені законодавством строки, в зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 148 140 грн. 89 коп., яка не погашена станом на день пред`явлення позову, яку позивач і просив стягнути зі споживачів у солідарному порядку.
       Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2024 провадження у справі в частині позовних вимог заявлених до ОСОБА_4 закрито у зв`язку зі смертю останньої.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2017 року по 29 лютого 2024 року у розмірі 112 289 гривень 01 копійок.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 918,07 грн. з кожного.
У задоволенні позовних вимог концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово–комунальні послуги відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки концерн «МТМ» звернувся до суду з цим позовом 25 березня 2024 року, то ним пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, яка виникла до 24 березня 2021 року. Проте, суд першої інстанції безпідставно стягнув заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2017 року по 29 лютого 2024 року.
Також звертає увагу суду на те, що заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2017 року по 29 лютого 2024 року відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 95 304, 84 грн., а не 112289,01 грн.
Концерн «МТМ» не скористався своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи ОСОБА_2 , яка підтримала свою скаргу і просила про її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виходив з того, що задоволенню підлягають позовні вимоги у межах строку позовної давності, з урахуванням п.12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, а саме за період з 01 березня 2017 року по 29 лютого 2024 року в розмірі 112 289, 01 грн. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 є власником або користувачем квартири або користувачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що надаються за адресою: АДРЕСА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Споживач (індивідуальний)  - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно п. 1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин та втратили чинність 01 травня 2022 року (далі - Правила № 630), ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.
Відповідно до ч. 1,3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
Концерн «МТМ» по відношенню до відповідачів є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії призначеної для централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) що постачається до житлового приміщення шляхом транспортування через магістральні теплові мережі та внутрішньо домові розподільчі системи.
Судом встановлено, що Концерн «МТМ» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та теплової енергії, гарячої води за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Управління державної реєстрації фізичних осіб Запорізької міської ради від 28.03.2024 відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , з 10.04.2015 по теперішній час (а.с. 42).
Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Управління державної реєстрації фізичних осіб Запорізької міської ради від 28.03.2024 відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 з 20.05.2009 по теперішній час (а.с. 44).
Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Управління державної реєстрації фізичних осіб Запорізької міської ради від 28.03.2024 відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 з 20.05.2009 по теперішній час (а.с. 46).
Згідно рішенню Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2014 по цивільній справі № 0818/10346/2012 позов ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, 3-ті особи: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк», ОСОБА_1 про визнання недійсними публічних торгів залишено без задоволення.
Згідно рішенню апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2014 рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2014 року в цій справі скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції задоволено частково. Визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого іпотечного нерухомого майна – квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,18 кв., проведені «Спеціалізованим підприємством «Юстиція» 31.08.2012 та визнано недійсним акт № 512/5 державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 11.09.2012, а також визнано недійсним свідоцтво від 11.09.2012, видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., зареєстроване в реєстрі за № 3787 на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 93-94).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.06.2015 касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції відхилено. Рішення апеляційного Запорізької області від 17.12.2014 залишено без змін (а.с. 95).
Відповідно до Витягу із реєстру речових прав на нерухоме майно №306650562 від 05.08.2022, власником квартири за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 . Квартира належить останній на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 14.03.2008, №4079, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. (а.с. 92).
Правилами № 630 передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між виконавцем та споживачем відповідного договору.
Згідно ст. 6, ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Проте, якщо відсутні умови для вибору контрагенту, що свою чергу унеможливлює сторонам визначати умови договору, в такому випадку можливо укласти лише договір визначений ст. 634 Цивільного кодексу України, що є «договором приєднання», тобто умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідні умови визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» 09.11.2017 № 2189-VIII (зі змінами).
Відповідно до ч. 2 ст. 7, ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначений обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Обов`язком виконавця згідно норм даного Закону є підготовка для укладання договору про надання відповідних послуг.
Пунктом 5 частини третьоїстатті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 є власником чи користувачем квартири або користувачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що надаються за адресою: АДРЕСА_3 , позовні вимоги до ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Таким чином, у цьому випадку між Концерном «МТМ» та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як споживачами склалися фактичні договірні відносини, за якими у житло за адресою:   АДРЕСА_3 , в якому зареєстровані відповідачі, надавалися житлово-комунальні послуги, нарахування плати за які здійснювалися Концерном «МТМ».
Відповідачі належним чином не виконували обов`язок з оплати за комунальні послуги.
Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідачів за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою:   АДРЕСА_3 , з 14.09.2012 року по 29.02.2024 становить 148 140 гривень 89 копійок. (а.с. 30-34).
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за ст. 612 ч. 1 ЦК України.
Отже встановивши, щоОСОБА_2 , ОСОБА_3 є споживачами житлово-комунальних послуг за адресою:   АДРЕСА_3 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у вказану вище квартиру має бути стягнута з вказаних відповідачів.
В суді першої інстанції відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності.
Позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Пунктом 18 Правил №630 встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом 25 березня 2024 року.
При цьому позовні вимоги заявлені позивачем за період з 14 вересня 2012 року по 29 лютого 2024 року.
Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та тривав до 20 червня 2023 року.
З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02 квітня 2020 року, не є продовженими.
Крім того, відповідно до п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (Розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023).
Із наведеного вбачається, що позовна давність по заборгованості за період з вересня 2014 року по лютий 2017 року спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності не поширюється.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано виснував, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, за період з вересня 2012 року по лютий 2017 року задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.
Разом з тим, з огляду на приписи пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, дату звернення позивача із даним позовом до суду – 25.03.2024, а також термін внесення платежів не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, позивачем не пропущена позовна давність за платежами, заборгованість за якими виникла за період з березня 2017 року по лютий 2024 року.
Платіж, нарахований за березень 2017 року, входить до заборгованості, яка підлягає стягненню, оскільки термін його сплати настав 21 квітня 2017 року та не сплив до набрання чинності Законом № 540-IX.
Зважаючи на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами до 24 березня 2021 року як безпідставні.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності саме за період з вересня 2012 року по лютий 2017 року.
Визнаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідачів, колегія суддів встановила, що за період з 01 березня 2017 року по 29 лютого 2024 року за користування послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води по особовому рахунку № НОМЕР_1 нараховано 112 289,01 грн., сплачено 0, 00 грн.
Отже, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що в межах строку позовної давності з урахуванням приписів пункту 12 Перехідних положень ЦК України, з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за період з 01 березня 2017 року по 29 лютого 2024 року у розмірі 112 289,01 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість за період з 01 березня 2017 року по 29 лютого 2024 року становить 95 304, 84 грн. не підтверджені належними доказами та спростовуються наявними у справі розрахунками заборгованості.
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. 
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Разом з тим, визначаючи розмір судових витрат, суд першої інстанції в мотивувальній частині правильно визначив його пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1836, 15 грн і стягнув з кожного із відповідачів по 918, 07 грн. з кожного, помилково зазначивши в резолютивній частині про його солідарне стягнення. Вказаний недолік судового рішення підлягає виправленню шляхом виключення із резолютивної частини вказівки про солідарне стягнення з відповідачів судового збору.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2024 рокув цій справі залишити без змін.
Виключити із резолютивної частини судового рішення вказівку про солідарне стягнення судового збору.
Повний текст постанови складено 04 лютого 2025 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови. 
Головуюча: І.В. Кочеткова
Судді: С.В. Кухар         О.З. Поляков