ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/8708/23                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 лютого 2025 року                                                                                        м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
           головуючого судді:	 	Беспалова О. О.	
           суддів:	 	Грибан І. О., Ключковича В.Ю. 	
           за участю секретаря:	 	Рожок В. В.	

представника відповідача КожушкаВ. Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 16.05.2024) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо нездійснення виплати позивачу заробітної плати у повному обсязі, обчисленої у розмірах, передбачених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», за квітень, травень, червень, липень і серпень 2020 року;
- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь позивача суму недоотриманої заробітної плати за квітень, травень, червень, липень і серпень 2020 року в сумі 202741,94 гривень;
- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо нездійснення виплати позивачу щорічної премії за 2020 рік у повному обсязі, обчисленої у розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 81 Закону України   Про прокуратуру;
- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь позивача суму недоотриманої частини щорічної премії за 2020 рік в сумі 68104,80 гривень;
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора провести компенсацію позивачу недоотриманого доходу (заробітної плати за квітень, травень, червень, липень і серпень 2020 року, щорічної премії за 2020 рік) відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»   в день виплати заборгованості по премії та заробітній платі за відповідний місяць.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щорічної премії за результатами проведеного оцінювання якості роботи прокурора Офісу Генерального прокурора за 2020 рік у повному обсязі.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоплаченої щорічної премії за результатами проведеного оцінювання якості роботи прокурора Офісу Генерального прокурора за 2020 рік, враховуючи вказані в рішенні суду висновки, з урахуванням виплачених сум та з проведенням належних відрахувань згідно положень чинного законодавства.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.
Крім того, не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, в частині задоволення позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов залишити без задоволення.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 згідно з наказом Офісу Генерального прокурора від 28.12.2019 №2242ц переведений з посади прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України на посаду прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора з 02.01.2020.
Наказом Офісу Генерального прокурора від 15.03.2022 №434ц позивача увільнено з 26.02.2022 від виконання обов`язків прокурора другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора у зв`язку зі вступом на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період із збереженням заробітної плати та середнього заробітку до дня фактичного звільнення.
Листом Офісу Генерального прокурора від 22.03.2023 №21-591вих.-23 на звернення позивача від 25.02.2023 з приводу надання копій документів та інформації щодо розміру нарахованої у 2020 році щомісячної премії, надбавок за вислугу років, роботу в умовах режимних обмежень та інших питань, повідомлено, що згідно   ст. 98 КЗпП України   та   ст. 13 Закону України «Про оплату праці»   оплата праці фінансується із бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України у межах бюджетних асигнувань. Механізм встановлення розміру щомісячної надбавки за вислугу років та обчислення періоду проходження служби, що дає право на таку надбавку, визначений   постановою КМУ від 09.12.2015 №1090, якою затверджено відповідний Порядок, п. 3 якого передбачає, що надбавка за вислугу років прокурорам виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби, у розмірах, зазначених у ч. 7   ст. 81 Закону України «Про прокуратуру». Згідно з п. 16 Порядку на підставі протоколу засідання комісії по встановленню трудового стажу станом на 29.02.2016 позивач набув право на одержання надбавки за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу. Зазначено, що впродовж 2020 року за наявності стажу роботи в органах прокуратури понад 15 років позивачу нараховувалась щомісячна надбавка за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу. Розмір надбавки за роботу в умовах режимних обмежень склав 10% посадового окладу.
Вказуючи на ч. 2 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», наказ Офісу Генерального прокурора від 30.10.2020 № 503 «Про затвердження Тимчасового положення про систему оцінювання якості роботи прокурорів та преміювання прокурорів» (до змін, внесених у 2021 році) (далі   Положення № 503), п. 3.4 розділу 3 Положення та   Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020, виплата щорічної премії за результатами оцінювання якості роботи за 2020 рік виплачена у розмір 30 % посадового окладу відповідно до   ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»   та дорівнював 204   314,40 грн. (75   672,00 грн. х 30% х 9 місяців).
Також, вказуючи на положення ст. 29 Закону України від 13.04.2020 № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»   та Рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-p/2020 розмір нарахованої заробітної плати працівникам органів прокуратури з квітня 2020 року по 28.08.2020 не перевищував 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, тобто 47230,00 грн. Обмеження застосовувались до загальної суми заробітної плати, а не до кожної окремої її складової.
Не погоджуючись із даною позицією відповідача, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон № 1697-VII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно ст. 4 Закону №1697-VII організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно положень ч. 1 ст. 7 Закону №1697-VII   систему прокуратури України становлять: 1) Офіс Генерального прокурора; 2) обласні прокуратури; 3) окружні прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.
Особливості організації і діяльності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури визначені статтею 8-1 цього Закону. Утворення Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, визначення її структури і штату здійснюються Генеральним прокурором за погодженням з Директором Національного антикорупційного бюро України (ч. 3   ст. 7 Закону №1697-VII).
Згідно ч. 5 ст. 8 Закону №1697-VII в Офісі Генерального прокурора утворюється (на правах самостійного структурного підрозділу) Спеціалізована антикорупційна прокуратура, на яку покладаються такі функції: 1) здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування Національним антикорупційним бюро України; 2) підтримання державного обвинувачення у відповідних провадженнях; 3) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, передбачених цим Законом і пов`язаних із корупційними або пов`язаними з корупцією правопорушеннями, а також представництво у межах своєї компетенції інтересів держави у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. У межах реалізації своїх функцій Спеціалізована антикорупційна прокуратура здійснює міжнародне співробітництво.
Частиною 1 статті 81 Закону №1697-VII визначено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 2 статті 81 Закону №1697-VII заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік.
Зокрема, посадовий оклад прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури не може бути меншим за посадовий оклад керівника структурного підрозділу центрального управління Національного антикорупційного бюро України, що здійснює досудове розслідування (ч. 6 ст. 81 Закону № 1697-VII).
Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 9 ст. 81 Закону № 1697-VII).
За обставинами по справі вбачається, що позивач з 02.01.2020 переведений прокурором другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора.
Як вбачається з матеріалів справи, оклад позивача за 2020 рік визначено у розмірі 75672,00 грн. Розмір посадового окладу не є спірним у даній справі.
З наявних у справі розрахункових листів по заробітній платі позивача за 2020 рік вбачається, що за січень та березень 2020 року, до заробітної плати входили: посадовий оклад, надбавка за вислугу років, премія щомісячна, надбавка за доступ до державної таємниці.
Відповідно, заробітна плата без відрахувань податків та зборів у січні - березні 2020 року склала 112372,92 грн.
З квітня по вересень 2020 року посадовий оклад є сталим - 75672,00 грн, вбачається обмеження (556 Контроль 7(10) мінімальних заробітних плат) відповідно, розмір заробітної плати судом встановлено в меншому розмірі, без відрахувань податків і зборів: за квітень 219988,87 грн з включенням до суми матеріальної допомоги до відпустки за 11 днів; травень   29829,47 грн; червень   128215,96 грн із включенням до суми компенсації за невикористані дні відпустки 12 днів 52969,56 грн; липень   47230,00 грн; серпень 111068,00 грн із включенням до суми відпустки за 10 днів 39704,20 грн та додаткової 11 днів відпустки 43674,62 грн.; вересень   83772,34 грн.
При цьому, з вересня по грудень 2020 року відповідачем не застосовані обмеження (556 Контроль 7(10) мінімальних заробітних плат). Обмеження вбачаються за період з квітня по серпень 2020 року.
Премія нараховувалась позивачу за вказаними рахунками у січні - березні 10215,72 грн. З квітня по листопад 2020 року нарахування премії не встановлено, в грудні нараховано 204314,40 грн (премія за наслідками оцінювання роботи позивача за 2020 рік).
Як вірно встановлено судом першої інстанції, між сторонами наявний спір щодо обмеження розміру заробітної плати за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 та щодо премії нарахованої за наслідками пройденого позивачем оцінювання у 2020 році, як вказує позивач та не заперечує відповідач за 9 місяців 2020 року.
Частиною 1 ст. 90 Закону № 1697-VII визначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Підпунктом 1 пункту 13 Перехідних положень Закону № 1697-VII доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.
Згідно зі статтями 8 і 13 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього   Закону.
Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Частинами першою і другою статті 23 Бюджетного кодексу України від 8 липня 2010 року № 2456-VI встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 26 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 № 79-VIII, які набрали чинності з 01.01.2015 установлено, що норми і положення статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України від 14.10.2014 «Про прокуратуру», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відтак, вказана норма пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у відповідній частині втратила чинність з 26.03.2020, заробітна плата працівнику прокуратури має бути визначена ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та не може визначатись іншим нормативно правовим актом.
Як визначено частиною другою статті 152 Конституції України і частиною першою статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
У Рішенні від 30.09.2010 № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Подібний висновок також висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19, за яким: рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено Конституційним Судом України безпосередньо у тексті ухваленого рішення).
Як вірно зауважено судом першої інстанції, дія окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18), втратила чинність 26.03.2020.
Відтак, заробітна плата працівнику прокуратури має бути визначена ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та не може визначатись іншим нормативно правовим актом.
Правові наслідки рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020№ 6-р/2020 не можуть застосовуватись до правовідносин, які мали місце до 26.03.2020.
Питання щодо нарахування належного розміру заробітної плати позивача в межах застосованих відповідачем обмежень Законом України № 553-IX з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 не розглядається, оскільки предметом спору є застосування обмеження заробітної плати Закон України № 553-IX від 13.04.2020 у періоді з квітня по 28.08.2020 рік та наявності Рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020.
В даній справі відповідач вказує про обмеження щодо заробітної плати позивача з квітня 2020 року по 28.08.2020 Законом України № 553-IX, а саме як таку, у розмірі що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати прокурора, на неправомірності таких дій наполягає позивач.
3.04.2020 Верховною Радою України прийнято Закон України № 553-IX від 13.04.2020 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 553-ІХ), яким статтю 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» викладено в наступній редакції: «Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року.
Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).».
Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами, абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ.
Зокрема, в рішенні Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020 зазначено, що вирішуючи питання щодо конституційності оспорюваних положень Закону № 294, Конституційний Суд України виходить із юридичної позиції, яку він неодноразово висловлював: оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007).
Установлення граничного розміру заробітної плати, грошового забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування), передбачене у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України (частини перша, третя статті 29 Закону № 294), є невизначеним щодо дії в часі та не забезпечує передбачуваності застосування цих норм права.
Згідно з частиною першою статті 113 Конституції України, частиною першою статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.
Тобто, оспорюваними положеннями статті 29 Закону № 294 заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб органів законодавчої та судової влади поставлені в залежність від виконавчої влади.
Конституційний Суд України зауважив, що обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак такого роду обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та в жорсткій відповідності до Конституції та законів України.
Крім того, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України (далі - Кодекс), так само, як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини другої   статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Ураховуючи викладене, Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті   6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.
За пунктом 2 висновків Конституційного Суду в даному рішенні вбачається, що положення Закону України «Про Державний бюджет України на   2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX зі змінами, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»» від 13.04.2020 № 553-IX, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, обмеження заробітної плати Законом №553-ІХ зокрема працівників прокуратури визнані не конституційними вказаним Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020   та згідно вказаних вище ст. 152 Конституції України, ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», положення Рішення від 30.09.2010 № 20-рп/2010 та висновків Великої Палатою Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19, є неконституційними з дня ухвалення Рішення Конституційного Суду, а саме з 28.08.2020.
Правові наслідки рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 не можуть застосовуватись до правовідносин, які мали місце до 28.08.2020.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, обмеження заробітної плати позивача з квітня 2020 року по 28.08.2020 року.
Водночас, враховуючи прийняття Конституційним Судом України рішення від 28.08.2020 №10-р/2020 та як наслідок, посилаючись на вказані вище висновки та початок застосування вказаного рішення Конституційного Суду, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо обмеження заробітної плати позивача у спірному періоді.
Відтак, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку,  щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання неправомірними дій відповідача по обмеженню заробітної плати з 18.04.2020 по 28.08.2020.
Щодо спірного у справі нарахування премії позивачу за насідками проведеного оцінювання за 2020 рік суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, наказом Офісу Генерального прокурора № 2926ц від 30.11.2020 затверджено висновок щодо результатів оцінювання якості роботи прокурорів Офісу Генерального прокурора (додається).
Згідно витягу з наказу Офісу Генерального прокурора № 2926ц від 30.11.2020 за № 474 ОСОБА_1 за посадою прокурор другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора отримав оцінку «позитивна».
Вказана оцінка підтверджена Звітом про оцінку якості роботи прокурора за 2020 рік згідно Додатку до наказу Генерального прокурора від 30.10.2020 №503 за підписами уповноважених осіб.
Щорічну премію позивачу визначено у розмірі 30 % суми їх посадового окладу за обійманою посадою з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», про що зазначено у листі від 22.03.2023.
Згідно витягу зі Списку, ОСОБА_1 № 474 отримав позитивну оцінку.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивачу нараховано премію у грудні 2020 року у розмірі 204314,40 грн, при цьому, вказаний розмір премії розраховано із 9-ти місяців 2020 року.
Позивач вважає, що йому за наслідкам оцінювання має бути нарахована премія за 12 календарних місяців, тобто за весь 2020 рік, за який здійснювалась відповідна оцінка роботи прокурора.
Приписами ч. 2 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік.
Наказом Офісу Генерального прокурора від 30.10.2020 №503 «Про затвердження Тимчасового положення про систему оцінювання якості роботі прокурорів та преміювання прокурорів» затверджено тимчасове положення про систему оцінювання якості роботи прокурорів та преміювання прокурорів, що додається (далі - Положення №503 у відповідній редакції).
Згідно положень п. 1.1 та п. 1.2 Положення №503 вказано, що це Тимчасове положення визначає порядок оцінювання якості роботи прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних, спеціалізованих (на правах обласних та окружних) прокуратур, а також підстави і порядок їх преміювання за результатами такого оцінювання.
Преміювання прокурорів за результатами оцінювання якості роботи за календарний рік проводиться у разі позитивного або задовільного оцінювання їх роботи.
Оцінювання якості роботи прокурорів за календарний рік проводиться у листопаді   грудні (п. 2.1 Положення №503).
Пунктом 2.2 Положення №503 під час оцінки якості роботи прокурорів ураховується:
1) ефективність виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади;
2) кількість та якість виконаних прокурором завдань, визначених положенням про самостійний структурний підрозділ, наказами та іншими організаційно-розпорядчими документами про розподіл обов`язків між прокурорами у відповідному органі прокуратури (структурному підрозділі);
3) кількість та якість виконання прокурором інших завдань і доручень керівництва;
4) дотримання правил внутрішнього службового розпорядку.
Оцінювання якості роботи прокурорів оформлюється у вигляді звіту (згідно з додатком), що складається прокурором, який підлягає оцінюванню, і погоджується його безпосереднім керівником (п. 2.3 Положення №503).
Згідно п. 2.4 Положення № 503 за результатами оцінювання якості роботи прокурора безпосереднім керівником може бути виставлено позитивну, задовільну або негативну оцінку.
Відповідно до п. 2.7 Положення №503 звіти про оцінювання якості роботи прокурорів за відповідний рік надаються до кадрового підрозділу для підготовки наказу про затвердження висновків щодо оцінювання якості роботи прокурорів.
Пунктом 3.2 Положення №503 визначено розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманого ним за відповідний календарний рік.
Пунктами 3.3   3.4 Положення №503 визначено, що бухгалтерська служба на підставі затверджених висновків обраховує середньовизначений розмір щорічної премії у відсотках і доводить його до відома кадрового підрозділу для підготовки проєктів відповідних наказів про виплату премії прокурорам.
Розмір премії за результатами оцінювання якості роботи розраховується у відсотках до суми посадового окладу відповідної посади на день видання наказу згідно з пунктом 3.2 розділу 3 цього Положення з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до   статті 81 Закону України "Про прокуратуру".
Зазначена премія нараховується незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці, в якому вона виплачується (п. 3.5 Положення №305).
Відповідно до п. 3.6 Положення № 305 премія за результатами оцінювання якості роботи за календарний рік виплачується прокурорам на підставі наказів Генерального прокурора, керівників обласних, спеціалізованих (на правах обласних) прокуратур протягом 15 днів після затвердження висновку щодо результатів оцінювання, але не пізніше грудня року, в якому здійснюється оцінювання якості роботи прокурорів за календарний рік.
Відповідно до п. 3.7 Тимчасового положення №503, виплата премії не проводиться прокурорам, притягнутим до дисциплінарної відповідальності, відстороненим від посад за рішенням суду в межах кримінального провадження або у зв`язку із здійсненням провадження про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.
Аналіз наведених вище норм Закону № 1697-VII та Положення № 503 свідчать, що результати службової діяльності прокурорів щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, розмір премії розраховується у відсотках до суми посадового окладу відповідної посади на день видання наказу згідно з пунктом 3.2 розділу 3 Положення №503 з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» та нараховується незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці, в якому вона виплачується.
Судом встановлено, що премія позивачу нарахована у грудні 2020 року у сумі 204  314,40 у розмірі 30 % суми його посадового окладу. За позиціями сторін премія нарахована за 9 місяців 2020 року.
Враховуючи зазначене у п. 3.3 Положення №503 розмір премії за результатами оцінювання якості роботи має розраховується у відсотках до суми посадового окладу відповідної посади на день видання наказу з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» та незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці, в якому вона виплачується як наслідок, розмір вказаної премії залежить від суми посадового окладу за відповідною посадою та з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру».
В даній справі відповідачем застосовані висновки Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 щодо неконституційності окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ   зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідно, заробітна плата працівнику прокуратури має бути визначена ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та не може визначатись іншим нормативно правовим актом.
Як вірно зауважено судом першої інстанції, вказані висновки Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 підлягають застосуванню з 26.03.2023, як наслідок умови та порядок нарахування заробітної плати працівникам прокуратури за ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» що відбувались до 26.03.2020 не визнано неконституційними, такі відбувались відповідно до норм діючого законодавства.
Враховуючи те, що розмір спірної премії залежить від суми посадового окладу за відповідною посадою та з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру", судом встановлено, що розмір посадового окладу позивача був незмінним за весь 2020 рік і складав   75   672,00 грн.
Суд погоджується із доводами позивача, відповідно до яких премія за результатами щорічного оцінювання нараховується за проведену оцінку роботи прокурора за весь рік, як відбулось щодо позивача, отримана останнім позитивна оцінка за 2020 рік, та враховуючи п. 3.3 Положення №503 премія нараховується, зокрема, з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до   статті 81 Закону України "Про прокуратуру".
Відтак, розмір посадового окладу позивача є сталим, заробітна плата, до якої входить премія, та мала обмеження, вказані вище встановлені судом та визнані правомірними такі дії відповідача, але щодо спірної премії такі наслідки не застосовуються.
Премія працівника прокуратури за наслідками оцінювання роботи за рік є разовою виплатою у визначеному відсотковому розмірі суми його посадового окладу за обійманою посадою з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до   статті 81 Закону України «Про прокуратуру».
Право позивача на отримання заробітної плати згідно положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» не заперечується, та щодо заробітної плати до 26.03.2020 застосовувались певний порядок та умови нарахування заробітної плати працівникам прокуратури, які визнанні були неконституційними вказаним Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020.
Визначальним у вирішенні спірного питання є те, що премія працівника прокуратури за наслідками оцінювання роботи за рік є разовою виплатою у визначеному відсотковому розмірі суми його посадового окладу за обійманою посадою.
Більше того, зауважимо, що такого способу обрахунку щорічної одноразової премії як за 9 місяців Положення №503 не передбачає. Здійснені дії відповідача щодо обмеження вказаного розміру є протиправними, а суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позову у цій частині.
Покликання ж відповідача на те, що у період до рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 позивачеві виплачувалась щомісячна премія за період січень-березень 2020 року Суд відхиляє, адже наведений відповідачем підхід, за якого треба ці періоди виокремлювати, нівелює саму суть такого преміювання як за результат саме річної роботи прокурора.
Відтак, суд першої інстанції прийшов до цілком обґрунтованого, що премія за результатами оцінювання роботи за певний рік працівника прокуратури має нараховуватись від суми посадового окладу за весь рік, за який  проведено оцінювання.
При цьому, як вірно зауважено судом першої інстанції, в даному спорі наявні обставини протиправності дій по нарахуванню спірної премії не у повному обсязі, а не бездіяльності, оскільки останнє визначається в разі відсутності будь-яких дій з боку суб`єкта владних повноважень направлених на виплату премії за річне оцінювання прокурора та в даній справі премія нарахована та виплачена, але не в повному обсязі.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати недоплаченої заробітної плати за період з 18.04.2020 по 28.08.2020, то як вірно зауважено судом першої інстанції, вказана премія має разовий характер, нараховується та виплачується згідно наказу Офіс Генерального прокурора за наслідками проведеної оцінки річної роботи працівника прокуратури, така не підпадає під положення постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» та відносно даної премії не застосовуються норми Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ, а відтак, зазначені вимоги не підлягають задоволенню.
З огляду на викладене суд першої інстанції прийшов до цілком обґрунтованого висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення. 
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	         О. О. Беспалов	
Суддя 	               В. Ю. Ключкович	
Суддя	    І. О. Грибан	

(Повний текст постанови складено 19.02.2025)