П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/28455/23	

   Категорія: 102070000	Головуючий у суді І інстанції: Хом`якова В.В. місце ухвалення: м. Одеса	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

при секретарі	Вишневській А.В.	

за участю сторін:	 	
ГУ ДМС	Білоконь Н.О. (довіреність)	
 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просив: - визнати бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області  та Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеської області, яка полягає у відмови в прийнятті у ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 документів для оформлення набуття громадянства України за народженням ОСОБА_2 , протиправною; - зобов`язати Чорноморський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеської області прийняти до розгляду документи від ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду питання для оформлення набуття громадянства України за народженням ОСОБА_2 , - зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути питання щодо прийнятті документів від ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для оформлення набуття громадянства України за народженням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи його тим, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син, ОСОБА_2 , у Білорусі та ОСОБА_2 було надано громадянство Білорусії.   ОСОБА_1 (громадянка Білорусії) та ОСОБА_3 (громадянин України) зареєстрували 29.10.2010 шлюб. ОСОБА_1 отримала посвідку на постійне проживання в Україні серія НОМЕР_1 , видану 13.06.2013. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 (батько) помер. ОСОБА_1 , неодноразово зверталась до Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеської області з документами на набуття громадянства України  її сина за народженням, однак у прийнятті документів ей відмовили у усному вигляді. 11.04.2023 ОСОБА_1 , як законний представник дитини, звернулась до Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеської області з заявою про прийняття документів для оформлення набуття громадянства України за народженням дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В заяві позивачка  вказала, що не має можливості поставити на свідоцтві про народження Апостиль. Чорноморській відділ  Головного управління ДМС України в Одеській області надав відповідь (лист за № С- 16/6/5120-23/5120/14 від  06.05.2023 ), в якій  повідомив позивачку, що документи, видані компетентними органами Республіки Білорусь, які надаються на території України громадянами, повинні бути легалізовані шляхом проставлення штампу "Апостиль" відповідно  до  Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних  документів, від 05.10.1961. ОСОБА_1 не згодна з відмовою у прийнятті документів, та вважає, що у відповідності до ст. 2, ч. 2 ст. 3 Конвенції від 05.10.1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів та п. 17, п. 45 розділу II Положення "Про Комісію при Президентові України з питань громадянства" затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, вимога про проставлення Апостилю є протиправною. ОСОБА_1 не може звернутися до посольства Республіки Білорусь в України, тому як через воєнний стан в Україні посольство Республіки Білорусь на території України не працює. У зв`язку з цим, позивачка не має можливості отримати свідоцтво про народження ОСОБА_2 з відміткою "Апостиль".
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в прийнятті у ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заяви та документів для оформлення набуття громадянства України за народженням ОСОБА_2 . Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеської області в особі Чорноморського відділу  повторно розглянути заяву від 11.04.2023 ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про оформлення набуття громадянства України за народженням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В решті вимог, - відмовлено. Стягнуто з Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 грн. 50 коп. (тисяча сімдесят три гривні 50  копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеської області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до п. 17 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року  № 215/2001, для оформлення набуття громадянства України за народженням особою, батьки (один із них) якої на момент її народження були громадянами України (частина перша статті 7 Закону), один з її батьків подає такі документи: а) заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням; б) копію свідоцтва про народження особи; в) копію паспорта громадянина України або іншого передбаченого статтею 5 Закону документа, що підтверджує факт перебування одного з батьків особи у громадянстві України на момент її народження. Згідно п. 5 Розділу І Порядку заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто.   ОСОБА_4 не дотримано порядку подання заяви про оформлення набуття громадянства України за народженням, а саме зазначену заяву не було подано особисто до Чорноморського відділу ГУ ДМС в Одеській області, а лише в якості додатку до заяви довільної форми від 11.04.2023. Даний факт унеможливив оформлення заяви про оформлення набуття громадянства України за народженням із застосуванням спеціального програмного забезпечення "Облік осіб, які набули або припинили громадянство України" Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами. Окрім цього, для можливості оформлення заяви про оформлення набуття громадянства України за народженням особа повинна подати відповідний перелік документів, які повинні відповідати вимогам чинного законодавства України. До заяви від 11.04.2023 ОСОБА_1 було додано копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 від 07.04.2010 серії НОМЕР_2 , виданого Будинком цивільних обрядів Брестського міськвиконкому. За інформацією наданою листом МЗС України від 23.01.2019 № 71/КПП/14-500-37 документи, видані компетентними органами Республіки Білорусь, які надаються на території України громадянами, повинні бути легалізовані шляхом проставлення штампу "Апостиль" відповідно до положень Конвенції, що  скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961. Враховуючи викладене, позивачем не було надано визначеного чинним законодавством переліку документів, які б надавали право Чорноморському відділу прийняти такі документи. Заяву ОСОБА_1 від 11.04.2023 було правомірно розглянуто ГУ ДМС в Одеській області в порядку Закону України "Про звернення громадян" та 06.05.2023 надано відповідь № С-16/6/5120-23/5120/14-23 з відповідним роз`ясненням щодо порядку звернення з заявою про оформлення набуття громадянства України. Слід зазначити, що лист Чорноморського відділу від 06.05.2023 № С- 16/6/5120-23/5120/14-23 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні визначення Кодексу адміністративного судочинства України. На час звернення позивачів до суду, відповідачем не було порушено їх право або інтерес, оскільки на їх заяву від 11.04.2023 Чорноморським відділом надано відповідь від 06.65.2023, якими було роз`яснено порядок звернення з заявою про оформлення набуття громадянства України. Зазначає, що в адміністративному позові  позивачка  не надає доказів звернення до ГУ ДМС в Одеській області з заявою про оформлення набуття громадянства України за народженням ОСОБА_2 та отримання будь-якої відмови з даного питання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (громадянка Білорусії) та ОСОБА_3 (громадянин України) зареєстрували 29.10.2010 у шлюб, про що ВРАЦС Іллічівським МУЮ Одеської області складена запис за № 529. 
У ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син, ОСОБА_2 , у Білорусі, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3 та в книзі реєстрації актів про народження 13.03.2009р зроблений запис за № 620 Будинком цивільних обрядів Брестського міського виконавчого комітету.
ОСОБА_2 було надано громадянство Білорусії. 
ОСОБА_1 отримала посвідку на постійне проживання в Україні серія НОМЕР_1 , видану 13 червня 2013 року. на день подання позову мешкає в Одеській області.
14 липня 2022 року ОСОБА_3 (батько) помер, про що Овідіопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) складена відповідний актовий запис за № 375.
11.04.2023 у зв`язку зі смертю батька, ОСОБА_1 , як законний представник дитини, звернулась до Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеської області з заявою про прийняття документів для оформлення набуття громадянства України за народженням дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. В заяві позивачка  вказала, що не має  можливості поставити на свідоцтві про народження ОСОБА_5 .
До зазначеної заяви було додано наступні документи: 1) заява (форма 3 затверджена наказом МВС України  16.08.2012) про оформлення набуття особою громадянства України за народженням, заповнена ОСОБА_1 ; 2) Копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 виданого ОСОБА_3 ; 3) Копія посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 видана ОСОБА_1 ;4) Копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 виданого Будинком цивільних обрядів Брестського міськвиконкомом; 5) Копія перекладу свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; 6) Копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 ;
Чорноморській відділ  Головного управління ДМС України в Одеській області надав відповідь  (лист за  № С- 16/6/5120-23/5120/14  від  06.05.2023) , в якій  повідомив позивачку, що документи, видані компетентними органами Республіки Білорусь, які надаються на території України громадянами, повинні бути легалізовані шляхом проставлення штампу "Апостиль" відповідно  до  Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних  документів, від 05.10.1961.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не згодні з відмовою у прийнятті документів, та вважають, що у відповідності до ст. 2, ч. 2 ст. 3 Конвенції від 05.10.1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів та п. 17, п. 45 розділу II Положення "Про Комісію при Президентові України з питань громадянства" затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, вимога про проставлення Апостилю є протиправною.
ОСОБА_1 вважає, що відповідач не розглянув по суті звернення позивача, не надав жодної оцінки підставам неможливості подання свідоцтво про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі штампом "Апостиль", а також не надав роз`яснення які взагалі необхідно надати документи для отримання громадянства України за народженням. Позивачка вважає, що відмова в прийнятті документів для оформлення набуття громадянства України неповнолітнім ОСОБА_2 є необґрунтованою та протиправною, тому  звернулась до суду за захистом прав дитини.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством.
П`ятий апеляційний адміністративний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:
Закон України «Про громадянство України» (далі – Закон) відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави та порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб. 
Зі змісту ст.1 Закону вбачається, що громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону громадянами України є особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Питання організації виконання Закону регулюються відповідним Указом Президента України від 27 березня 2001 року за № 215/2001, яким, зокрема, затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі – Порядок), а також наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2012 року за № 715, яким затверджені зразки документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку (далі – Наказ). 
Відповідно до п. 17 Порядку для оформлення набуття громадянства України за народженням особою, батьки (один із них) якої на момент її народження були громадянами України (частина перша статті 7 Закону), один з її батьків подає такі документи:
а) заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням; 
б) копію свідоцтва про народження особи; 
в) копію паспорта громадянина України або іншого передбаченого статтею 5 Закону документа, що підтверджує факт перебування одного з батьків особи у громадянстві України на момент її народження. 
Згідно п. 5 Розділу І Порядку Заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто. Відповідно підпункту 3.1 пункту 3 наказу ДМС від 10.02.2021 оформлення набуття громадянства України за народженням відповідно до ст. 7 Закону здійснюється із застосуванням спеціального програмного забезпечення «Облік осіб, які набули або припинили громадянство України» Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами. 
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 не дотримано порядку подання заяви про оформлення набуття громадянства України за народженням, а саме зазначену заяву не було подано особисто до Чорноморського відділу ГУ ДМС в Одеській області, а лише в якості додатку до заяви довільної форми від 11.04.2023. Даний факт унеможливив оформлення заяви про оформлення набуття громадянства України за народженням із застосуванням спеціального програмного забезпечення «Облік осіб, які набули або припинили громадянство України» Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами. Окрім цього, для можливості оформлення заяви про оформлення набуття громадянства України за народженням особа повинна подати відповідний перелік документів, які повинні відповідати вимогам чинного законодавства України.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що «дана обставина (подання заяви у довільній формі) не покладена в основу відповіді Чорноморського відділу ГУ ДМС в Одеській області, яким позивачці відмовити у прийнятті документів».
Апелянт звертає увагу, що реалізація волевиявлення особи на оформлення набуття громадянства України за народженням, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за оформлення набуття громадянства України за народженням неповнолітньому, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства.
При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення набуття громадянства України, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим. 
За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Згідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Всупереч наведеним нормам, судом першої інстанції, при ухваленні відповідальності».
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеним в постанові від 16.03.2023 по справі № 400/4409/21 (адміністративне провадження № К/990/33229/22) «Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. 
Верховний Суд також наголосив, що, відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. 
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення"; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
У цій справі колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на поняття надмірного формалізму, який відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 18 травня 2018 року у справі № 826/11106/17, від 28 жовтня 2018 року у справі № 826/14749/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 826/15257/15, від 25 березня 2020 року у справі № 805/4508/16-а, від 20 травня 2020 року у справі № 809/1031/16, від 31 березня 2021 року у справі № 620/2520/20, від 19 травня 2021 року у справі № 210/5129/17, від 20 травня 2022 року у справі № 340/370/21 та від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, слід розуміти як надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом. 
Поняття "пуризм" (надмірний формалізм) було введено у правовий обіг ЄСПЛ. Так, у рішенні у справі "Сутяжник проти Росії" (заява № 8269/02) ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.
У цій справі рішення арбітражного суду, яке набрало законної сили, було скасовано в порядку нагляду з припиненням провадження у справі суто з підстави того, що спір не підлягав розгляду арбітражними судами, хоча у подальшому вимоги заявника були задоволені судом загальної юрисдикції. 
Ухвалюючи рішення ЄСПЛ виходив з того, що, хоча як принцип, правила юрисдикції повинні дотримуватися, однак, враховуючи обставини даної справи, була відсутня соціальна потреба, яка б виправдовувала відступлення від принципу правової визначеності. 
Отже, "правовий пуризм" - невідступне слідування вимогам процесуальних та/або процедурних норм; надмірно формально сурове (бюрократичне) застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, без врахування їх доцільності (розумності, добросовісності), обставин конкретної справи, а також необхідності забезпечення ефективної реалізації та/або захисту прав особи та суспільних (публічних) інтересів.
Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення"; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення. 
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі N 500/26/22. 
У цій справі Суд вважає за необхідне зазначити, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства». 
Проте, судом першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення, не враховані зазначені правові висновки Верховного Суду, а також не надано правову оцінку, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. 
Слід зазначити, що до заяви від 11.04.2023 року ОСОБА_1 було додано копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 від 07.04.2010 року серії НОМЕР_2 виданого Будинком цивільних обрядів Брестського міськвиконкомом. За інформацією наданою листом МЗС України від 23.01.2019 № 71/КПП/14-500-37 документи, видані компетентними органами України, які надаються на території Республіки Білорусь громадянами та юридичними особами, повинні бути легалізовані шляхом проставлення штампу «Апостиль» відповідно до положень Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961. 
Відповідно, ДМС листом від 20.03.2023 № 8.1/1133-19 доведено вказану вимогу білоруської сторони та наголошено на необхідності вжиття заходів з метою дотримання принципів взаємності.
Суд першої інстанції зазначив, що «З метою вирішення ситуації, що склалася та забезпечення реалізації прав громадян, 04 лютого 2023 року Урядом прийнято постанову № 107, відповідно до якої, документи, виготовлені або засвідчені на території Російської Федерації та Республіки Білорусь, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо).
Відповідною постановою визначено, що протягом дії воєнного стану в Україні та ще протягом 6 місяців після його закінчення або скасування, документи, які приймалися без спеціального посвідчення до 24.02.2022, продовжують прийматися без такого посвідчення.
09 лютого 2023 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 р. № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» (далі – Постанова), згідно з абзацом другим пункту 1 якої під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Під час практичного застосування зазначеної норми слід враховувати, що до 24 лютого 2022 року Україна як сторона Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року приймала без будь-якого спеціального посвідчення документи, видані компетентними органами російської федерації. 
Таким чином, згідно з Постановою вимога щодо консульської легалізації або проставлення апостилю під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування не може бути застосована до документів, виданих компетентними органами російської федерації. 
Водночас слід враховувати, що за інформацією, наданою листом МЗС від 23.01.2019 № 71/КПП/14-500-37, документи, видані компетентними органами України, які надаються на території Республіки Білорусь громадянами та юридичним особами, повинні бути легалізовані шляхом проставлення штампу «Апостиль» відповідно до положень Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 5 жовтня 1961 року. 
Відповідно, ДМС листом від 20.03.2019 № 8.1/1133-19 доведено до відома територіальних органів вказану вимогу білоруської сторони та наголошено на необхідності вжити заходів з метою дотримання принципів взаємності.
Таким чином, документи, видані компетентними органами Республіки Білорусь, які надаються на території України громадянами, повинні бути легалізовані шляхом проставлення штампу «Апостиль» відповідно до положень Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 5 жовтня 1961 року. 
Тобто, документи видані компетентними органами Республіки Білорусь, які надаються на території України громадянами, повинні бути легалізовані шляхом проставлення штампу «Апостиль» відповідно до положень Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961.
Враховуючи викладене, позивачем не було надано визначеного чинним законодавством переліку документів, які б надавали право Чорноморському відділу прийняти такі документи. 
Отже, ОСОБА_1 , не дотримала вимог Закону та Порядку щодо особистого звернення з відповідною заявою та подання необхідних документів до територіального підрозділу ДМС.
Процедура подання заяви про оформлення набуття громадянства України є чітко регламентованою Законом та Порядком, однак під час отримання заяви ОСОБА_1 від 11.04.2023 розглядати такий лист у рамках зазначених нормативно-правових актів не є можливими у зв`язку з недотриманням таких законодавчих вимог. 
Враховуючи викладене, заяву ОСОБА_1 від 11.04.2023 було правомірно розглянуто ГУ ДМС в Одеській області в порядку Закону України «Про звернення громадян» та 06.05.2023 надано відповідь № С-16/6/5120-23/5120/14-23 з відповідним роз`ясненням щодо порядку звернення з заявою про оформлення набуття громадянства України.
Слід зазначити, що лист Чорноморського відділу від 06.05.2023 № С-16/6/5120- 23/5120/14-23 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні визначення Кодексу адміністративного судочинства України. На час звернення позивачів до суду, відповідачем не було порушено їх право або інтерес, оскільки на їх заяву від 11.04.2023 Чорноморським відділом надано відповідь від 06.05.2023, якими було роз`яснено порядку звернення з заявою про оформлення набуття громадянства України.
Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.
З наведених норм випливає те, що судовому захисту підлягає лише порушене право.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Згідно зі статтею 20 зазначеного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.
Тому, відсутні порушення прав позивача з боку самого відповідача Чорноморського відділу, яке, на думку позивача, виразилась у відмові в прийнятті заяви про оформлення набуття громадянства України. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Отже, на ГУ ДМС в Одеській області, як на суб`єкта владних повноважень законодавцем покладено обов`язок щодо вчинення дій на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. "На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень, крім того, що має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України, зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. "У межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.
Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон - так звані "прямі повноваження", так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації суб`єктом владних повноважень своїх функцій (завдань) так звані "похідні повноваження". "У спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби. 
Як вбачається з позову, ОСОБА_1 оскаржує дії Чорноморського відділу ГУ ДМС в Одеській області, які виявились у відмові в прийнятті заяви про оформлення набуття громадянства України. 
Згідно із статтею 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. 
Передумовою для захисту адміністративним судом прав особи є встановлення факту порушення прав такої особи. Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.
Пунктом 9 частини 5 статті 160 КАС України, передбачено що у позовній заяві зазначається обґрунтоване порушення оскаржуваним рішенням, діями прав, свобод або інтересів позивача. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Верховний Суд, зокрема, у постановах від 02.08.2019 року у справі №0240/3532/18- а, від 30.04.2020 у справі № 826/10631/17, від 14.05.2020 у справі № 805/1479/16- а, зазначив, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. 
Згідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 18-рп/2004 термін "порушене право", який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". 
При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. 
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. 
Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах. 
Для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах. 
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. 
Роз`яснення порядку звернення з заявою про оформлення набуття громадянства України не є рішенням суб`єкта владних повноважень, саме по собі воно жодним чином не породжує для позивача жодних правових наслідків. Позивачу в листі від 06.05.2023 роз`яснено порядок звернення з відповідною заявою.
Окрім цього, в адміністративному позові від 13.10.2023 ОСОБА_1 просила: «визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у відмові в прийнятті заяви для набуття громадянства України за народженням ОСОБА_2 та зобов`язати ГУ ДМС в Одеській області повторно розглянути питання щодо прийняття даних документів». 
Слід зазначити, що ані в позові, ані в додатках до нього ОСОБА_1 не надає доказів звернення до ГУ ДМС в Одеській області з заявою про оформлення набуття громадянства України за народженням ОСОБА_2 та отримання будь-якої відмови з даного питання. 
В даній адміністративній справі відсутній предмет спору, оскільки, предмет спору – це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. 
ГУ ДМС в Одеській області не могло прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про оформлення набуття громадянства України за народженням, оскільки позивачем не було подано до ГУ ДМС в Одеській області заяву про оформлення набуття громадянства України за народженням, а в свою чергу подано лише заяву невстановленого зразка до Чорноморського відділу, на яку Чорноморський відділ відреагував відповідно до Закону України «Про звернення громадян». 
Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних прав. 
Враховуючи викладене, між Сацевич Т.І., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , та ГУ ДМС в Одеській області відсутній предмет спору.
Слід зазначити, що позивачка не позбавлена права звернутись із відповідною заявою у встановленому законом порядку.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішення було неповно з`ясовано судом обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, - задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року по справі № 420/28455/23, - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у позові Сацевич Тетяни Ігорівни в інтересах ОСОБА_2 , - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст Постанови складено - 05 березня 2025 року.

          Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
          Судді	  	А.Г. Федусик    О.І. Шляхтицький