Справа №465/6697/24                                 Головуючий у 1 інстанції:Кушнір Б.Б. 
Провадження №22-ц/811/2847/24                 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
секретарка: Псярук О.В.,

за участі в судовому засіданні представниці заявника Львівської міської ради – Поліщук С.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Франківського районного суду м. Львова в складі судді Кушнір Б.Б. від 29 серпня 2024 року у справі за заявою Львівської міської ради про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

в с т а н о в и л а :

         ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 29 серпня 2024 року у задоволені заяви Львівської міської ради про забезпечення позову до подання позовної заяви в порядку ст.ст. 151, 152 ЦПК України – відмовлено.
Вказану ухвалу оскаржила Львівська міська рада.
       В апеляційній скарзі просять скасувати ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 29 серпня 2024 року та прийняти рішення, яким задоволити заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову.
Зазначають, що згідно з поданими із заявою матеріалами справи вбачається відсутність будь – яких дозвільних документів у відповідача на користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 . Вказують, що представник позивача подав докази самовільного захоплення відповідачкою земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності. Зазначають, що відповідно до відомостей, що надані в листі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю №4-0006-862 від 19.01.2024р. згідно з даними реєстру будівельної діяльної Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва інформація про видачу дозвільних документів на виконання будівельних робіт та готовність об`єкта до експлуатації за вищезазначеною адресою відсутня. Згідно з листом Управління архітектури та урбаністики ЛМР №4-2401-1392 від 01.02.2024р. містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна (305736946101) не надавалися. Згідно з листом Управління земельних ресурсів ЛМР №4-2403-16919 від 15.12.2023р. інформація щодо прийнятих ЛМР рішень (ухвал) про передачу у власність чи надання в користування земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень площею 69,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305736946101) в управлінні земельних ресурсів відсутня. А також відсутня інформація про підготовку проектів ухвал ЛМР про надання згоди на виготовлення технічної документації щодо вищезгаданої земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень в управлінні земельних ресурсів. Згідно з ухвалою ЛМР №6107 від 26.12.2019р. «Про здійснення підприємницької діяльної у тимчасових спорудах на території м. Львова» тимчасову споруду на АДРЕСА_1 до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд не внесено. Також, позивач вказує на факт скасування Господарським судом Львівської обласної первинної реєстрації права власності на спірне нежитлове приміщення рішенням від 18.08.2008р. у справі №19/163. Вважають, що обґрунтування відмови у задоволенні заяви позивача Франківським районним судом м. Львова тим, що вжиття заходів забезпечення позову у даній справі може спричинити порушення майнових прав та законних інтересів відповідача є безпідставним, оскільки ОСОБА_1 не набула законних майнових прав, зокрема права власності, на спірну споруду, а також не має правових підстав для користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 . Відтак, вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову не можуть спричинити порушення майнових прав та інтересів відповідача. Зазначає, що відповідач не надав, а суд першої інстанції достатньо та належно не обґрунтував докази того, що вжитими заходами забезпечення позову можуть порушуватись права інших осіб, адже право розпорядження нерухомим майном належить саме його власнику і всі наступні правочини та дії вчиняються саме з волевиявлення власника.
В судове засідання заінтересована особа ОСОБА_1 не з`явилась, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у її відсутності, зважаючи на те, що така повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці заявника на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів заяви про забезпечення позову, апеляційної скарги, – колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 149–153, 247, 258-261, 353-355 ЦПК України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» 22.12.2006 №9, Постанову Великої Палати Верховного суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19), Постанову Великої палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20), Постанову Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі №914/970/18 та від 10 листопада 2020 у справі №910/1200/20, Постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №909/835/18 та відмовляючи у задоволенні заяви,  - виходив з того, що нежитлове приміщення (відповідно до опису майна: літ. «Б’-1», згідно технічного паспорта) загальною площею 69,2 кв.м. на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305736946101) перебуває у власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №3752 від 19.07.2024, що був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юріяк М.І. Крім цього, із відповіді №760586 віл 29.08.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.07.2024 за №387875244, копії договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17.12.2008; копії договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 04.03.2014; копії договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14.05.2014 та копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.07.2024 вбачається, що нежитлові приміщення - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305736946101, позначені в технічній документації саме під літ «Б’-1». Натомість, заявник просить вжити заходи забезпечення позову щодо нежитлового приміщення в плані під літ. «Б-1», що відповідно до ч.2 розділу 5 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року № 186), є іншим об`єктом нерухомого майно, а відтак може призвести до утруднення виконання ухвали про забезпечення позову, у разі його застосування. Крім цього, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання. Зазначаючи у заяві про забезпечення позову про ймовірність відчуження ОСОБА_1 належного його майна задля уникнення виконання можливого рішення суду, Львівською міською радою не надано суду жодного доказу на підтвердження реального існування цього ризику. Водночас, будь яких належних та достовірних доказів самовільного захоплення земельною ділянкою ОСОБА_1 на час звернення до суду із заявою про забезпечення позову суду заявником не надано. Крім цього, заявником не наведено будь-яких інших підстав для необхідності забезпечення позову та доказів на обґрунтування цих обставин. При цьому, заявником не наведено обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в подальшому. З урахуванням цього, суд також вважає, що такий вид забезпечення позову, як заборона вчинення сторонам, а також іншим органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України), вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо такого майна не є співмірним і не відповідає заявленим вимогам, з якими заявник має намір звернутись до суду із позовом та може порушувати права інших осіб при його застосуванні. З огляду на викладене, беручи до уваги викладені у заяві доводи заявника та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності щодо співставлення їх належності, допустимості, достовірності кожного окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку між собою, суд прийшов до висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Колегія суддів, вважає, що такі висновки суду обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, а тому судове рішення підлягає скасуванню.
Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливитивиконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що: 
-між сторонами дійсно виник спір та
-існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; 
-з`ясувати обсяг позовних вимог,
-дані про особу відповідача, а також
-відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень схожих за змістом правовідносин, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, – вважає, що судом першої інстанції безпідставно не було вжито заходів забезпечення, про вжиття яких просив заявник.
Як вбачається із матеріалів справи, у серпні 2024 року Львівська міська рада звернулась в суд з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви в порядку ст.ст. 151, 152 ЦПК України, в якій просила:
- вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення сторонам, а також іншим органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України), вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нежитлового приміщення в плані під літ. «Б-1» загальною площею 69,2 кв.м., на Остроградських 10а (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305736946101).
В обґрунтування заяви покликалися на те, що з метою усунення перешкод в користуванні Львівською міською радою земельною ділянкою, останньою готується позовна заява до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення приміщення площею 69,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305736946101) з скасуванням державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на це приміщення. На даний момент у державному реєстрі права власності на нерухоме майно, реєстрація права власності на нежитлове приміщення (відповідно до опису майна: літ. «Б-1») загальною площею 69,2 кв.м. на Остроградських 10а у м. Львові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305736946101) перебуває у власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №3752 від 19.07.2024, що був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юріяк М.І. Зазначали, що власником земельної ділянки є Львівська міська рада та документи на право користування земельною ділянкою відсутні, ОСОБА_1 самовільно зайняла та фактично використовує земельну ділянку комунальної власності площею 0,00051 га на Остроградських 10а у м. Львові шляхом розміщення споруди загальною площею 69,2 кв.м. за відсутності рішення Львівської міської ради про передачу у власність або користування(оренду) даної земельної ділянки, чим порушує право власності Львівської міської територіальної громади на земельну ділянку. Відтак, Львівська міська рада має обґрунтовані підстави вважати, що відповідач може розпорядитися спірним об`єктом, що знаходиться у нього на праві власності та відчужити його на корить інших осіб для ухилення від виконання рішення суду, що в свою чергу істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких позивач звертається. 
Із матеріалів, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, доводів апеляційної скарги вбачається, що між сторонами дійсно виник спір, що стосується звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення приміщення площею 69,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305736946101) з скасуванням державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на це приміщення. 
Згідно з інформаційною довідкою №387875244 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.07.2024 року нежитлове приміщення під літ. «Б’-1», що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв.м належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №1629, посвідченого 07.10.2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І.
Як вбачається з копії відповіді Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради №4-2403-16919 від 15.12.2023 року, інформація щодо прийнятих Львівською міською радою рішень (ухвал) про передачу у власність чи надання в користування земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень площею 69,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305736946101) в управлінні земельних ресурсів відсутня, інформація стосовно підготовки проектів ухвал Львівської міської ради про надання згоди на виготовлення технічної документації щодо земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305736946101) в управлінні земельних ресурсів відсутня.
Постановою Вищого господарського суду України від 04.08.2009 року скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 29.08.2008 року про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Львівської області. Відповідно до такого рішення визнано за СПД ФО ОСОБА_2 право власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 площею 157 м кв.; АДРЕСА_3 площею 153 м кв.; АДРЕСА_1 площею 33,4 м кв.; АДРЕСА_4 площею 47,2 м кв.; АДРЕСА_5 площею 46,1 м кв., АДРЕСА_6 площею 35,8 м кв. та зобов`язано Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" зареєструвати право власності СПД ФО ОСОБА_2 на вказані нежитлові приміщення, а Вищим господарським судом України у вказаній постанові встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду справи було залишено поза увагою те, що згідно з ухвалами Львівської міської ради та договорами оренди земельних ділянок, на яких розташовані спірні об`єкти, земельні ділянки СПД ОСОБА_2  виділялись під розміщення малих архітектурних форм та влаштування збірно – розбірних торгових павільйонів, при цьому, доказів надання дозволу на здійснення будівництва об`єктів нерухомості та надання земельних ділянок під їх будівництво матеріали справи не містять, відповідні обставини справи з приводу проведення самовільного будівництва судом не встановлювались.
З доводів заявника встановлено, що Львівська міська рада має намір звернутися до суду з позовом про скасування реєстрації права власності та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
Про наявність загроз невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову свідчить те, що після скасування Вищим господарським судом України рішення Господарського суду Львівської області від 29.08.2008 року, право власності на вищезгадане нежитлове приміщення неодноразово змінювалось.
Так, на підставі договору купівлі-продажу №11680 від 24.10.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Е.В., право власності на нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24660182) за адресою: АДРЕСА_1 , заг.пл. 33,4 кв.м., що було визнане та зареєстроване за СПД ФО ОСОБА_2 було припинене 15.12.2008 року та зареєстровано за Приватним підприємством «АТ-ІНВЕСТ».
Згодом, 22.12.2008 року право власності на даний об`єкт нерухомого майна перейшло до ТзОВ «Захід Авто Центр» на підставі договору купівлі-продажу №13545 від 17.12.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Е.В.
На підставі договору купівлі–продажу №618 від 04.03.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., право власності на нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305736946101) за адресою: АДРЕСА_1 , заг.пл. 69,2 кв.м., під літ. «Б’-1», згідно технічного паспорта, перейшло у власність до Малого приватного підприємства «Романтик».
На підставі договору купівлі продажу №1629 від 14.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., право власності на нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305736946101) за адресою: АДРЕСА_1 , заг.пл. 69,2 кв.м., під літ. «Б’-1», згідно технічного паспорта, перейшло у власність до ПП «ЮР-Груп».
При цьому, заявник звертає увагу, що площа нежитлового приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305736946101) за адресою: АДРЕСА_1 , була змінена, а саме збільшена з 33,4 кв.м. до 69,2 кв.м.
Згодом, на підставі договору купівлі-продажу №3752 від 19.07.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юріяком М.І., право власності на нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305736946101) за адресою: АДРЕСА_1 , заг.пл. 69,2 кв.м., під літ. «Б’-1», згідно технічного паспорта, перейшло у власність до ОСОБА_1 .
Відтак, існує реальна загроза зміни власника вказаного об`єкта з подальшими реєстраційними діями, зважаючи на наявність спору в суді.
По своїй суті майбутній позов слід вважати майновим та таким, що спрямований на захист права власності та повернення земельної ділянки у комунальну власність територіальної громади.
Із вказаного, також вбачається, що спірним об`єктом нерухомості майбутня відповідачка ОСОБА_1 , як власниця, на даний час, вправі вільно розпоряджатися, що може свідчити про потенційну можливість (зважаючи на наявність даного спору та в залежності від ходу його розгляду) вчинення і будь-яких інших дій щодо відчуження, зміни власника (володільця) вказаного майна, зміни статусу майна, його видозміни, тощо протягом продовження розгляду справи та відповідно може свідчити про потенційні загрози для виконання можливого рішення про задоволення позову.
Відтак, суд першої інстанції відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову, дійшов помилкових висновків, оскільки спір в судовому порядку не вирішено по суті; заявником обґрунтовано наведено припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі та, як вбачається з матеріалів справи, призвести до порушення прав та законних інтересів позивача, враховуючи, також, і те, що вид забезпечення позову запропонований позивачем у заяві про забезпечення позову є співмірним із майбутніми заявленими позивачем позовними вимогами та не порушить прав та інтересів інших осіб.
Що стосується посилання суду першої інстанції на те, що заявник просить вжити заходи забезпечення позову щодо нежитлового приміщення в плані під літ. «Б-1», що відповідно до ч.2 розділу 5 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна є іншим об`єктом нерухомого майна, то колегія суддів зазначає, що фактично в прохальній частині заяви про забезпечення позову наявна описка, оскільки замість «Б’-1» вказано «Б-1», однак така не впливає на вирішення заяви про забезпечення позову, оскільки стосується конкретного об`єкта із реєстраційним номером, зазначеною площею, адресою і тд., про який йдеться в тексті заяви та доданих до заяви доказах. По своїй суті такий висновок суду, зважаючи на наявні матеріали справи, слід вважати надмірним формалізмом.
Зважаючи на вказане, заходи забезпечення слід вважати співмірними із позовними вимогами, оскільки такі стосуються спірного майна та стосуються майна відповідачки у даній справі (не порушуючи прав інших осіб, протилежного не встановлено); наявні потенційні загрози для виконання потенційного рішення суду про задоволення позову.
Вказаним доводи заяви та апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та такі задовольнити. Оскаржувану ж ухвалу слід скасувати з ухваленням нової про задоволення заяви Львівської міської ради про забезпечення позову до подання позовної заяви. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Львівської міської ради – задовольнити.
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 29 серпня 2024 року –  скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву Львівської міської ради про забезпечення позову до подання позовної заяви – задовольнити.
Заборонити сторонам, а також іншим органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України), вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нежитлового приміщення в плані під літ. «Б’-1» загальною площею 69,2 кв.м., на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 305736946101).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 січня 2025 року.

        Головуючий:                  Я.А. Левик

        Судді:                  Н.П.Крайник

М.М.Шандра