Справа № 130/3546/24
Провадження № 22-ц/801/344/2025
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року	Справа № 130/3546/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Сопруна В.В., Шемети Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року про відмову у видачі судового наказу, постановлену суддею Верніком В.М., в цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 ,
встановив:
10 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» (далі – ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ») через систему «Електронний суд» звернулося до суду із заявою, в якій просило видати судовий наказ про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію з ОСОБА_1 за період з 01 січня 2022 року до 01 грудня 2024 року в сумі 7 252,72 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 242,24 грн.
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу. 
Не погодившись із вказаною ухвалою, ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У скарзі зазначає, що відмовляючи у видачі судового наказу суд послався на п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, зазначивши, що заявником до заяви про видачу судового наказу не було надано докази направлення боржнику копії заяви з додатками. Разом з тим, вказаною нормою визначено, що до заяви додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Докази надсилання боржнику копії заяви про видачу судового наказу не є такими документами в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України. За змістом ст. 169 ЦПК України, саме суд надсилає боржнику копію заяви про стягувача про видачу судового наказу разом із доданими до неї документами одночасно із надісланням копії судового наказу.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
За змістом ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вказані норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною першою статті 160 ЦПК України  визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
За правилами пункту 2 частини 1 статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо  заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Форма і зміст заяви про видачу судового наказу визначені в статті 163 ЦПК України.
Зокрема, у частині третій цієї статті зазначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються:
1) документ, що підтверджує сплату судового збору;
2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;
3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;
4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 163 ЦПК України, якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, заявник у подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви виключно в електронній формі.
Пунктом першим частини першої статті 165 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу, відмовляє у видачі судового наказу.
Суд першої інстанції, встановивши, що заявником в порушення вимог п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу не було долучено доказ надсилання листом з описом вкладення боржникові копії заяви про видачу судового наказу з додатками, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.
Апеляційний суд зазначає, що виключним правом стягувача – ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» є право на свій розсуд звертатись до суду із заявою про видачу судового наказу відносно боржника ОСОБА_2 через систему «Електронний суд», незалежно від того, чи є останній користувачем «Електронного суду».
Встановлено, що ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» подало заяву про видачу судового наказу із доданими до неї документами саме через систему «Електронний суд».
Як додатки до цієї заяви додані копії відповідних документів згідно з наведеним переліком, при цьому докази надсилання копії заяви про видачу судового наказу з доданими до неї документами боржнику суду не надавалася.
Разом з тим, п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України не містить обов`язку щодо подання разом із заявою про видачу судового наказу доказу надсилання такої заяви з доданими до неї документами боржнику, а відтак суд не міг відмовити у видачі судового наказу з цих підстав.
Зі змісту ч. 1, 2 ст. 169 ЦПК України слідує, що обов`язок надіслання копії заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами та копії самого наказу є у суду, після видачі судового наказу.
Застосування судом першої інстанції у цій справі будь-якої аналогії норм ЦПК України, та зокрема ч. 7 ст. 43 ЦПК України, яка застосовується при розгляді справ позовного провадження (ст. 177 ЦПК України), є помилковим.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
За висновками ЄСПЛ, право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).
Реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Суд першої інстанції наведене залишив поза увагою та дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.
Отже, оскаржувану ухвалу не можна визнати законною, у зв`язку із чим вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 374, 379, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» задовольнити.
Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарження не підлягає.
 
Головуючий Т.Б. Сало

Судді В.В. Сопрун

Т.М. Шемета