РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року 
м. Рівне

Справа № 567/1654/23
Провадження № 22-ц/4815/88/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Боймиструка С.В.,
суддів: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,
за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 19 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:
У серпні 2023 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому просила визнати транспортний засіб - автомобіль марки «Peugeot 3008», 2012 року випуску, та транспортний засіб - автомобіль марки «Fiat Doblo», 2004 року випуску, спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1/2 частку вартості транспортного засобу - автомобіля марки «Peugeot 3008», 2012 року випуску, в розмірі 187 000 грн., та транспортного засобу - автомобіля марки «Fiat Doblo», 2004 року випуску, в розмірі 78 000 грн., разом 265 000 грн.
В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначає, що вона з 07.08.2010 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 20.11.2017 року у судовому порядку на підставі рішення Острозького районного суду Рівненської області.
Вказує, що за час перебування у шлюбі ними, як подружжям, було придбано два транспортних засоби: автомобіль марки «Peugeot 3008», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1560 см.куб., та автомобіль марки «Fiat Doblo», 2004 року випуску, об`єм двигуна 1248 см.куб.
Зазначає, що відповідач був зареєстрований титульним власником вищевказаних транспортних засобів та реалізував їх без її згоди у період шлюбу, використавши отримані кошти для задоволення власних потреб, чим порушив її права співвласника автомобілів. Так, 02.02.2018 року автомобіль марки «Peugeot 3008», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1560 см.куб., та 12.07.2017 року автомобіль марки «Fiat Doblo», 2004 року випуску, об`єм двигуна 1248 см.куб., були перереєстровані на нових власників.
Вказує, що факт реалізації відповідачем вищевказаних транспортних засобів підтверджується довідкою сервісного центру МВС від 18.07.2023 року.
Посилається на те, що у випадку поділу спільного сумісного майна подружжя, якщо один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Вказує, що ринкова вартість аналогічного транспортного засобу марки «Fiat Doblo», 2004 року випуску, об`єм двигуна 1248 см.куб., на веб-сайті для розміщення оголошень від приватних осіб з продажу транспортних засобів з пробігом «Авторіа» становить 156 000 грн. Водночас ринкова вартість аналогічного транспортного засобу «Peugeot 3008», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1248 см.куб., на тому ж самому веб-сайті з продажу транспортних засобів «Авторіа» становить 374 000 грн.
Посилається на те, що вона, як співвласник автомобілів, бажає виділу своєї частки майна шляхом отримання грошової компенсації такої частки через неможливість поділу майна в натурі, так як дане майно є неподільним, та було реалізоване відповідачем без її згоди.
Вказує на те, що добровільний поділ майна подружжя - вищевказаних транспортних засобів не можливий, оскільки відповідач з цього приводу не бажає з нею спілкуватись.
З врахуванням наведеного, позивачка просить визнати транспортні засоби : марки «Peugeot 3008», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1560 см.куб., та марки «Fiat Doblo», 2004 року випуску, об`єм двигуна 1248 см.куб., спільним майном подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , та стягнути з ОСОБА_3 на її користь вартість 1/2 частки вартості транспортного засобу марки «Peugeot 3008», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1560 см.куб. - в розмірі 187 000 грн., та вартість 1/2 частки вартості транспортного засобу марки «Fiat Doblo», 2004 року випуску, об`єм двигуна 1248 см.куб. - в розмірі 78 000 грн., всього разом 265 000 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.
Ухвалою суду від 22.02.2024 року задоволено клопотання представника позивачки та залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя в частині визнання транспортного засобу - автомобіля марки «Fiat Doblo», 2004 року випуску, спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а також залишено без розгляду позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1/2 частки вартості транспортного засобу - автомобіля марки «Fiat Doblo», 2004 року випуску, в розмірі 78 000 грн.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 19 вересня 2024 року позов задоволено.
Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1/2 частину вартості автомобіля марки «Peugeot 3008», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1560 куб.см., ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , в сумі 239 260 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 2 392 грн. 60 коп. та витрати на проведення експертизи в розмірі 4 543 грн. 70 коп.        
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неповноті з`ясування обставин, які мають значення для справ, та невідповідності висновків суду обставинам справи, просив його скасувати, ухваливши нове про відмову ОСОБА_4 у позові.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції помилково враховано, як належний доказ, висновок експерта щодо вартості автомобіля, а дійсна вартість автомобіля Peugeot 3008 підтверджується наданими відповідачем доказами його відчуження та становить 49363 гри.
Крім того, апелянт вказав на пропуску строків позовної давності.

Представник ОСОБА_4 – адвокат Оліферук Ж.А. у відзиві на апеляційну скаргу заперечує викладені у ній доводи, вважає рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивачка та відповідач з 07.08.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 20.11.2017 року було розірвано в судовому порядку, що підтверджується копією рішення Острозького районного суду Рівненської області № 567/765/17 від 20.11.2017 року (а.с.6-7).
06.01.2017 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі, було придбано автомобіль марки «Peugeot 3008», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , титульним власником якого був зареєстрований відповідач ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 06.01.2017 року та довідкою Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області (філія ГСЦ МВС) від 11.01.2024 року (а.с.73, 80).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача, оскільки перевіреними та оціненими доказами у їх сукупності підтверджено, що спірне майно є спільним сумісним майном подружжя. Тому з урахуванням принципу презумпції рівності часток цього майна на користь ОСОБА_4 з відповідача стягнуто 239260 грн. компенсації вартості її 1/2 частини.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Згідно зі ст. ст. 60, 63, 65, 68, 69, 70, 71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Відповідно до ст.ст. 355, 356, 368, 372 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як зазначено у висновку Верховного Суду, що викладений у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічими характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Такий ж підхід відображений у постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі №711/3988/21, де колегія суддів вказала: "Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суд першої інстанції керувався тим, що у договорі комісії за яким відчужено автомобіль визначена вартість його продажу. Водночас апеляційний суд правильно зауважив, що суд не врахував, що у вказаному договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість.
У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає саме ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно."

Норми статей 12, 81 ЦПК України передбачають здійснення цивільного судочинства на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Аргументи апелянта щодо необхідності враховувати вартість майна на момент його відчуження суперечать сталій судовій практиці.
Відтак правильним є висновок суду щодо визначення вартості 1/2 відчуженого автомобіля на момент проведення автотоварознавчої експертизи, що становить 239260 гривень (а.с.132).

Водночас відповідачем порушено питання про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності.
Згідно зі ст. 72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
Доповненим відповідно до Закону України №540-ІХ від 30 березня 2020 року пунктом 21 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України передбачалося, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 72,128,129,139 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідною постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Відповідно до статті 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Згідно статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.
Законом України № 2120-ІХ від 15.03.2022 року, що набрав чинності 17.03.2022 року, розділ «Прикінцеві положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного стану строки визначенні статтями, зокрема ст.257 ЦК України, продовжуються на строк його дії.
Як стверджує відповідач, про порушення своїх прав позивач дізналася у 2018 році, відтак останній день строку позовної давності припадав на 2021 рік.
Отже, на момент закінчення трирічного строку позовної давності такий строк продовжувався спочатку у зв`язку з карантином, а пізніше - воєнним станом. Тобто ця обставина унеможливлює застосування наслідків спливу позовної давності у спорі, про що заявлялося відповідачем.
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Острозького районного суду Рівненської області від 19 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                         Боймиструк С.В.

                                                                               Гордійчук С.О.

                                                                               Хилевич С.В.