П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/10505/24	

Категорія:105000000          Головуючий в 1 інстанції: Мороз А.О.
          Місце ухвалення: м. Миколаїв
          Дата складання повного тексту: 03.12.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року у справі за позовом територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2024 року територіального управління Служби судової охорони (далі – ТУ ССО) у Миколаївській області звернулося до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі – ВПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУ МЮ (м. Одеса)) про скасування постанови від 31 жовтня 2024 року ВП №76122531 про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 31 жовтня 2024 року при примусовому виконанні виконавчого листа Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі №400/122/23, у виконавчому провадженні №76122531, відповідачем винесено постанову про накладення на ТУ ССО у Миколаївській області штрафу в розмірі 10 200 грн. за невиконання рішення суду. Позивач стверджував, що невиконання ним рішення обумовлене не протиправною бездіяльністю чи недбалістю, а включно відсутністю фінансування, що виключає можливість притягнення його до відповідальності.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що на виконанні у ВПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУ МЮ (м. Одеса) знаходиться виконавчий лист, за яким ТУ ССО у Миколаївській області зобов`язано нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн. пропорційно відпрацьованої норми робочого часу відповідного місяця, починаючи з 24 лютого 2022 р. і до 19 грудня 2022 року. Оскільки дане рішення ТУ ССО у Миколаївській області не було виконано, спірною постановою на нього накладено штраф в розмірі 10 200 грн. Подані позивачем до Відділу документи, в яких містилась інформація про відсутність коштів для здійснення виплат за рішенням суду, відповідач розцінив як недостатньо поважні причини невиконання рішення.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року позов ТУ ССО у Миколаївській області до ВПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУ МЮ (м. Одеса) задоволено.
Постанову про накладення штрафу від 31 жовтня 2024 року у виконавчому провадженні №76122531, визнано протиправною та скасовано.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ВПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУ МЮ (м. Одеса)  на користь ТУ ССО у Миколаївській області судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 422,40 грн.
В апеляційній скарзі ВПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУ МЮ (м. Одеса) ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що боржником не надано доказів, що рішення не виконано з поважних причин. Боржником не виконано рішення без поважних причин, рішення не може бути виконано без участі боржника, виконавець має надіслати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винести постанову про закінчення виконавчого провадження.
Апелянт вважає що державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУ МЮ (м. Одеса) приймаючи постанову від 16 жовтня 2024 року ВП №76052081, про накладення штрафу, діяв на підставі Закону України "Про виконавче провадження" та у межах своїх повноважень.
У відзиві ТУ ССО у Миколаївській області на апеляційну скаргу вказується, що судом першої інстанції прийнято рішення відповідно вимог діючого законодавства, тоді як доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ВПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУ МЮ (м. Одеса), перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
30 січня 2024 року Миколаївським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі №400/122/23, згідно з яким ТУ ССО у Миколаївській області зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн. пропорційно відпрацьованої норми робочого часу відповідного місяця, починаючи з 24 лютого 2022 року до 19 грудня 2022 року.
25 вересня 2024 року відповідачем відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищенаведеного виконавчого листа.
15 жовтня 2024 року відповідачем прийнята постанова про накладення на ТУ ССО у Миколаївській області штрафу в розмірі 5 100 грн. 
31 жовтня 2024 року відповідач, за повторне невиконання без поважних причин боржником рішення суду, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, прийняв спірну постанову про накладення на ТУ ССО у Миколаївській області штрафу в розмірі 10 200 грн.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що в контексті спірних правовідносин, під поважними причинами невиконання рішення слід розуміти такі причини, які лежать поза волею боржника, тобто він об`єктивно позбавлений можливості виконати рішення, незважаючи на ті заходи, які можуть бути ним вжиті. Відсутність фінансування є непереборною для позивача обставиною, яка позбавляє його можливості виконати рішення і позивач повідомив відповідача про наявність таких обставин до прийняттям останнім постанови про накладення штрафу.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції знайшов позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.1 ст. 5, ч.1, п.16 ч.3 ст. 18, ч.ч.1-3 ст. 63, ст. 75 Закон України "Про виконавче провадження".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ч.1 ст. 5 Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі – Закон №1404-VIII). примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно ч.1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 16 ч.3 ст. 18 Закону №1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно ч.ч.1-3 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Статтею 75 Закону №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника – фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб – 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника – юридичну особу – 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином накладення штрафу є наслідком невиконання рішення боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк.
Аналізуючи наведені положення Закону України "Про виконавче провадження" в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Таким чином, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження".
Поважними, в розумінні наведених норм Закону, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі №0840/3476/18, від 07 листопада 2019 року у справі №420/70/19 та від 15 квітня 2020 року у справі №811/1324/18.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/122/23 ТУ ССО у Миколаївській області зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн. пропорційно відпрацьованої норми робочого часу відповідного місяця, починаючи з 24 лютого 2022 року до 19 грудня 2022 року.
Колегія суддів зазначає, що виконання судових рішень на користь співробітників ТУ Служби, здійснюється за бюджетною програмою 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя", далі (КПКВ-0501150) за кодом економічної класифікації видатків бюджету КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки".
Позивачем надано затверджений на 2024 рік кошторис ТУ Служби, згідно якого за КПКВ 0501150 КЕКВ 2800 відсутні кошторисні призначення для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.
Колегія суддів встановила, що з метою належного та своєчасного виконання вищезазначеного рішення територіальне управління Служби судової охорони у Миколаївській області підготовило та направило до центрального органу управління Служби судової охорони лист на додаткову потребу в коштах з розрахованою необхідною сумою додаткової винагороди.
У свою чергу, листами Служби судової охорони 01.30-02.2-98/вн. від 11 січня 2024 року та "Про надання інформації" від №01.30-02.2-98/вн. від 22 квітня 2024 року №01.30-02.2-1154/вн.. від №01.30-02.2-1753/вн. від 07 серпня 2024 року №01.30-02.2-2184/вн ТУ Служби поінформовано про те, що у 2024 році Службі затверджено кошторис за бюджетною програмою КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів та установ системи правосуддя", за якою здійснюються виконання судових рішень, у сумі 6 973,6 тис. грн, проте відповідні асигнування не задовольнили в повному обсязі потребу в коштах на виконання судових рішень. Зазначений фінансовий ресурс розподілений між територіальними управліннями Служби на виконання рішень судів на користь працівників Служби в порядку черги, а саме: за датою набуття рішенням суду законної сили.
Таким чином, наразі у Службі судової охорони у зв`язку з масовим надходженням рішень судів про задоволення позовів співробітників Служби судової охорони, у тому числі щодо виплати їм додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 накопичується потреба в коштах для виконання понад 3 тис. судових рішень.
З метою справедливого підходу та впорядкування процесу розподілу асигнувань за бюджетною програмою КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів та установ системи правосуддя" Службою запроваджено та ведеться єдиний облік потреби в коштах на виконання рішень судів. Черговість виплат за рішеннями суду встановлюється за датою набуття законної сили рішення суду. Службою проводиться відповідна робота щодо збільшення відповідних асигнувань. Однак дотепер додаткові асигнування Службі не надані".
Враховуючи вищенаведені обставини колегія суддів доходить висновку, що ТУ ССО у Миколаївській області у межах своїх повноважень вжито заходів для виконання рішення суду 30 січня 2024 року у справі №400/122/23, ведеться листування зі Службою судової охорони щодо виділення додаткових кошторисних призначень на зазначені цілі, щотижнево на селекторних нарадах Служби судової охорони з територіальними підрозділами Служби судової охорони обговорюється проблемне питання по виплаті додаткової винагороди, відповідно до Постанови №168, в свою чергу, Службою судової охорони ведеться єдиний облік потреби в коштах на виконання рішень судів, Служба судової охорони систематично доводить до відома Державної судової адміністрації, як до головного розпорядника коштів інформацію щодо потреби в асигнуваннях для виплати зазначеної винагороди.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Вища рада правосуддя направила до Кабінету Міністрів України звернення, затверджене рішенням ВРП від 13 лютого 2021 року №415/0/15-24, в якому зазначила, що за інформацією Служби судової охорони, загальна сума для виплати додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони, передбаченої Постановою №168, ураховуючи рішення Верховного Суду у зразковій справі №260/3564/22, становить близько 1 978,3 млн гривень.
Вища рада правосуддя, Державна судова адміністрація України та Служба судової охорони неодноразово наголошували на потребі у вирішенні питання забезпечення виплати додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони відповідно до Постанови №168.
Натомість Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів та установ системи правосуддя" за загальним фондом державного бюджету передбачено 10 000,0 тис. гривень.
Фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у відповідності до ст. 161 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.
Пунктом 3 ч.3 ст. 148 Про судоустрій та статус суддів" визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності Служби судової охорони здійснює Державна судова адміністрація України. Відповідно до статті 22 Бюджетного кодексу України визначено, що Державна судова адміністрація України як головний розпорядник бюджетних коштів, отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань, а також затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.
Державна судова адміністрація України є головним розпорядником бюджетних коштів, центральний орган управління Служби судової охорони є розпорядником бюджетних коштів другого рівня, територіальні управління Служби судової охорони є розпорядниками бюджетних коштів третього рівня.
За таких обставин, зважаючи на відсутність у позивача відповідного фінансового забезпечення, необхідного для виконання рішення суду, що свідчить про наявність об`єктивних підстав, які унеможливлювали виконання судового рішення, колегія суддів доходить висновку про протиправність постанови відповідача від 31 жовтня 2024 року ВП №76122531 та наявність підстав для її скасування.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа розглядалась судом першої інстанції за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу скаргою відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 17 березня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.