Номер провадження: 22-ц/813/5839/24 
Справа № 522/11397/22
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Лозко Ю.П.
суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В., 
за участю секретаря судового засідання – Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2024 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні приміщеннями,

встановив:
У серпні 2022 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним вище позовом, який згодом уточнила та остаточно просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , а саме приміщенням відображеним на технічному паспорті № НОМЕР_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 привести вказане приміщення до первісного стану, шляхом знесення самочинно збудованої дерев`яної перегородки та демонтажу санітарно-технічного обладнання: а саме: мийки, труб водопостачання та водовідведення, а також у користуванні балконом, шляхом знесення дерев`яного навісу на балконі загального користування та заборонити дії щодо перешкоджання їй доступі до цього приміщення. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 27 000 грн.
Позов обґрунтовано тим, що позивачка є співвласницею 346/1000 частин квартири (приміщення квартири спільного заселення), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . 
Відповідач самовільно зайняв частину кімнати, відображену на технічному плані під АДРЕСА_3 , яка є спільною сумісною власністю усіх мешканців вказаної квартири та самовільно влаштував незаконну перегородку, яка не зазначена у технічну паспорті, і не передбачена іншими правовстановлюючими документами. Крім того, відповідач провів до вказаного приміщення водопостачання, що свідчить про здійснення ОСОБА_1 незаконної реконструкції.
Відповідач ОСОБА_1 , влаштувавши вказану перегородку, не надає доступ до зазначеної частини кімнати, не надає позивачці доступ до балкону цієї квартири, чим фактично перетворив вказане приміщення у свою особисту приватну власність, шляхом встановлення замку на балконі та влаштування дерев`яного навісу, що порушує право позивачки на користування вказаним приміщенням. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2024 року вказаний вище позов ОСОБА_2 задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , а саме приміщенням відображеним у технічному паспорті № 12, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 привести вказане приміщення до первісного стану, шляхом знесення самочинно збудованої дерев`яної перегородки та демонтажу санітарно-технічного обладнання, а саме: мийки, труб водопостачання та водовідведення.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що оскільки в результаті проведеної відповідачем реконструкції, площа приміщення, що належить до спільної власності мешканців квартири, в тому числі і позивачці, була зменшена, її право порушено, а відтак вимоги про усунення перешкод шляхом знесення дерев`яної перегородки та демонтажу санітарно-технічного обладнання підлягають задоволенню.
Водночас, щодо вимоги позивачки про усунення їй перешкод у користуванні приміщенням балкону, шляхом знесення дерев`яного навісу на балконі загального користування та заборони дії щодо перешкоджання доступу позивачці до вказаного приміщення, суд вважав такі не доведеними належними та допустимими доказами, а тому дійшов висновку про відмову в їх задоволенні.
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 ,посилаючись на обставини стосовно особистих відносин між ним та позивачкою, а також її сином, просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.
Інші учасники у судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення скаржника ОСОБА_1 за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.,
Апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч. 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам, з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є співвласниками 346/1000 квартири (приміщення квартири спільного заселення), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 у рівних частках.
Відповідач ОСОБА_1 є співвласником вказаної вище квартири із розміром частки 104/1000.
Будинок за адресою АДРЕСА_4 перебуває під охороною держави будинок, як пам`ятка архітектури та містобудування місцевого значення та внесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за охоронним номером 651-ОД.
18.05.2021 року спеціалістами Департаменту проведено огляд будинку АДРЕСА_4 та під час якого виявлено влаштування дерев`яної перегородки та встановлення санітарно-технічного обладнання у приміщенні загального користування № 12 (за технічним паспортом) комунальної квартири АДРЕСА_5 , влаштування дерев`яного навісу на балконі загального користування.
Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_6 , вказана перегородка відсутня, так само як і будь-яке інше сантехнічне обладнання. Також особливість влаштування вказаної перегородки полягає в тому, що доступ до приміщення, яке утворилось в результаті її влаштування має виключно відповідач ОСОБА_1 , який одноособово експлуатує це приміщення.
За результатами огляду, мешканцю квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_1 направлено припис від 18.05.2021 року № 05-02/27 щодо термінового демонтажу зазначеної перегородки, навісу та санітарно-технічного обладнання, складено акт про вчинення правопорушення у сфері охорони культурної спадщини. Станом на теперішній час, вимоги припису не виконані.
Отже відповідачем в результаті самочинної реконструкції, зменшено площу, належного на праві спільної сумісної власності приміщення, зображеного на технічному паспорті під № 12.
Посилання скаржника на відсутність у справі доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, на які послався суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні суду, спростовуються матеріалами справи.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача за своїм змістом та суттю загалом зводяться до суб`єктивного викладу скаржником відносин, що склались між сторонами та сином позивачки і не стосуються суті спору.
Погоджуючись із висновками та мотивами оскаржуваного рішення суду, колегія суддів також ураховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення судом справи.
Порушень судом норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, чи стали підставою для обов`язкового скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у скарзі.
У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Повний текст постанови складено 11 листопада 2024 року.

Головуючий                                                                 Ю.П. Лозко

Судді:                                                                         В.В. Кострицький

                                                                               М.В. Назарова