ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/103/25 Справа № 184/2069/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 січня 2025 року                                                                м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Яремчук Л.В., діючої в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої: продавець магазину «Берізка» по вул. Європейська, 2/2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп. з конфіскацією предметів торгівлі, стягнуто судовий збір, -
в с т а н о в и л а :
постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у тому, що вона 01.10.2004 року о 18:30 годині ОСОБА_1 в магазині-кафетерії «Берізка» по вул. Європейська, 2/2 м. Покров Дніпропетровської області, здійснювала реалізацію тютюнових виробів контрафактного походження, без марок акцизного податку, чим порушила вимоги ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного алкогольних напоїв та тютюнових виробів», чим своїми діями вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 156 КУпАП.
На зазначену постанову захисник адвокат Яремчук Л.В., діюча в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу в якій просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вказує, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення, оскільки не є суб`єктом господарювання.
Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не містить зазначення опису правопорушення, зокрема процесу обміну товаром та грошима, в протоколі наведено абстрактне формулювання, а не опис конкретного випадку правопорушення. Також суд не надав належної оцінки поясненням ОСОБА_1 . Вказує, що матеріали справи не містять доказів факту торгівлі, при цьому рапорт поліцейського не може бути допустимим доказом, оскільки складений в односторонньому порядку, без залучення сторонніх осіб. 
Звертає увагу, що в протоколі наведено, що ОСОБА_1 порушила ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного алкогольних напоїв та тютюнових виробів», однак вказаний закон містить 71 частину. Отже, в протоколі не наведено норму закону, яку порушила ОСОБА_1 , на що місцевий суд не звернув увагу. 
Всебічно розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню за таких підстав.
Згідно приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням цього Кодексу, зокрема є охорона прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.
Вищезазначених вимог закону судом першої інстанції не дотримано.
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше (стаття 251 КУпАП).
Отже, відповідно до цієї норми одним із джерел доказів та документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення.
Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення містить стаття 256 КУпАП, якою, поряд з іншим, передбачені викладення суті адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих та інше. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Як на доказ вини ОСОБА_1 суд першої інстанції послався на данині протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №182512 від 05.10.2024 року; рапорт помічника чергового ВП №2 НРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 01.10.2024 року; протокол особистого огляду, огляду речей та їх вилучення, що на вилучених пачках цигарок відсутні марки акцизного податку; висновок про наслідки перевірки повідомлення працівника поліції від 05.10.2024 р.
Письмові пояснення ОСОБА_1 місцевий суд не прийняв до уваги та з урахуванням досліджених доказів, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 здійснювала реалізацію тютюнових виробів контрафактного походження, без марок акцизного податку.
Проаналізувавши обставини скоєного правопорушення та докази, що містяться в матеріалах справи суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновками викладеними в оскаржуваній постанові зважаючи на наступне.
Норма ч. 1 ст. 156 КУпАП носить бланкетний характер, оскільки у наведеній диспозиції відсилає до закону, що регулює певні види діяльності і передбачає відповідальність за вчинення ряду окремих протиправних діянь, які врегульовані законом.
Стаття 256 КУпАП передбачає, що в протоколі про адміністративне правопорушення окрім того зазначається і нормативний акт, який передбачає відповідальність за правопорушення.
Тобто необхідним є встановлення та зазначення у протоколі, норми яких законів порушила особа, діючи всупереч встановленому законом порядку.
Натомість, у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не вказано конкретно, яку саме норму спеціального закону нею порушено, а наведено лише статтю закона, яка за своїм змістом містить більше 60 частин, у результаті порушення яких може настати відповідальність, передбачена ст. 156 КУпАП України.
Зокрема, у протоколі зазначено, що своїми діями ОСОБА_1 порушила ст. 15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», однак не зазначено яку саме норму порушено ОСОБА_1 . 
Суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. 
На вказані недоліки складання протоколу та формулювання обвинувачення у вчинені адміністративного правопорушення, місцевий суд не звернув увагу та необґрунтовано постановив рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказаних обставин. 
Разом з цим, частина 1 ст. 156 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за роздрібну або оптову торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», алкогольні напої і тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.
Системне тлумачення цього Закону дає підстави дійти висновку, що роздрібна або оптова торгівля дозволяється лише суб`єкту господарювання і за наявності у суб`єкта господарювання ліцензії на роздрібну торгівлю.
Зважаючи на викладене, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 156 КУпАП настає для суб`єкта господарювання, а не для будь-якої особи.
Апеляційний суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, однак працівниками поліції встановлено, фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 , якому видана ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, місцем розташування торгівлі зазначена адреса: АДРЕСА_3 , магазин-кафетерій.
Виходячи з наведеного, за наявності доказів реалізації товару конкретною особою (продавцем), останній не може нести відповідальність саме за ч. 1 ст. 156 КУпАП, оскільки не є об`єктом господарювання, на який покладений обов`язок реалізації товару з марками акцизного податку.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження факту торгівлі ОСОБА_1 тютюновими виробами без марок акцизного податку, зокрема пояснення свідків, пояснення ФОП ОСОБА_2 , якому видана ліцензія на торгівлю тютюновими виробами за адресою місця розташування магазина « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та інших фото/відео доказів.
Місцевий суд безпідставно визнав пояснення ОСОБА_1 такими, що не заслуговують на увагу, оскільки разом із іншими матеріалами справи вказують на відсутність підстав вважати, що в діях останньої є склад інкримінованого адміністративного правопорушення. 
Так, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , остання зазначила, що до магазину зайшла людина у цивільному одязі та почала перевіряти всі полиці, потім інший чоловік зайшов до магазину та вони намагались зайти до підсобного приміщення без її дозволу. Зазначила, що продаж тютюнових виробів без марок акцизного податку не здійснювала, цигарки лежали на складі без мети продажу. 
Апеляційний суд звертає увагу, що наявність тютюнових виробів без марок акцизного податку, що виявлені під час огляду, не підтверджують саме факт торгівлі ними за відсутності інших доказів. Натомість докази, які містяться в матеріалах справи жодним чином не вказують на реалізацію виявлених товарів. 
Беручи до уваги у сукупності із встановленими під час судового розгляду справи обставинами, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що працівником поліції, як суб`єктом владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо правомірності складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності, не зазначено яку саме спеціальну норму матеріального права порушено ОСОБА_1 та жодним чином не доведено сам факт торгівлі вказаними тютюновими виробами без акцизного податку, тому відсутні підстави для притягнення останньої до адміністративної відповідальності.
Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення складений з істотними порушеннями та викликає обґрунтовані сумніви, які, відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
На зазначені порушення суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про допустимість доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП.
За таких обставин протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний допустимим джерелом доказів у даній справі.
Як наслідок, інші докази, на які послався суд першої інстанції, є похідними і, на переконання колегії суддів є недопустимими доказами за принципом плодів отруйного дерева. (Рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України»).
У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.
Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). «Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, оскільки її вина не доказана належними та допустимими доказами.
Так, приписами ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Виходячи з вищезазначеного, висновки судді першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП , не підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
У зв`язку з вищевикладеними обставинами, здійснюючи перегляд постанови судді місцевого суду щодо ОСОБА_1 прийняте рішення у справі не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню, а справа закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись статтями 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу захисника адвоката Яремчук Л.В., діючої в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року, щодо ОСОБА_1 , скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП.
Вилучені предмети торгівлі відповідно до протоколу огляду від 01.10.2024 року, повернути за належністю власнику.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
       
       Суддя                                                                        Ірина СВІЯГІНА