КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 3-3248/11                                                                                    Головуючий у І інстанції Савицького О.А.
Провадження №22-ц/824/5081/2025                                                               Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
12 березня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,
за участі секретаря Доброванової О.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києвавід 02 жовтня 2024 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого документа,-
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2024 року ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулось до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого документа.
Свої вимоги представник заявника обґрунтовував тим, що 21 червня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 2-3248/11 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, яким даний позов задоволено. Вказане рішення набрало законної сили, стягувачу видано виконавчі листи. Посилаючись на те, що оригінал виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 був втрачений під час його пересилання між органами ДВС, представник заявника звернувся до суду з даною заявою.
Ухвалою Шевченківського районного суду від 02 жовтня 2024 року заяву задоволено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи,  невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та відмовити в задоволенні вказаної заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що стягувачем не доведено факт втрати виконавчого листа, а лист УЗПВР у м. Києві та Київській області ЦМУ МЮ, наданий на підтвердження втрати виконавчого документу, свідчить лише про рух виконавчого листа.
Скаржник зазначає, що ТОВ «Брайт Інвестмент» тричі звертався до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого документу та поновлення строків виконавчого листа для його пред'явлення.
За результатами розгляду першої заяви було постановлено ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні заяви з підстав відсутності доказів про втрату виконавчого листа.
За результатами розгляду другої заяви було постановлено ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні заяви у зв`язку із пропуском строку встановленого для пред'явлення виконавчого документу до виконання судом та останній не поновлено судом.
Звертаючись втретє з такою заявою ТОВ «Брайт Інвестмент» посилається на лист від 22 січня 2024 року з якого вбачається, що державним виконавцем Святошинського ДВС направлено виконавчий лист за належністю до іншого відділу ДВС, в свою чергу стягувач вказує, що іншим відділом ДВС, до якого направлявся виконавчий лист, виконавче провадження не відкривалось. 
Скаржник вважає, що заявник ввів суд в оману, оскільки як вбачається з матеріалів двох перших  заяв є чітка відповідь Солом'янського ВДВС у м. Києві, що 22 червня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу.
Виходячи з вищенаведеного, суд в оскаржуваній ухвалі прийшов до помилкових висновків, оскільки стягувачем було приховано інформацію щодо повернення виконавчого документу стягувачу.
У відповідь на апеляційну скаргу стягувачем було подано відзив. В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідно до практики ВС неможливо закрити провадження у справі за повторно поданою заявою про видачу дубліката виконавчого листа чи заміну сторони виконавчого провадження, зокрема за наявності ухвали суду про відмову в поновленні строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, заява про видачу дубліката виконавчого документа підлягає розгляду без відкриття провадження у справі, тому державний виконавець чи заявник має право звертатись до суду з відповідними поданнями стільки разів, скільки це необхідно , аби виконати рішення.
Також зазначає, що листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ МЮ повідомлено, що виконавчі провадження щодо інших боржників завершені. Доказів спрямування або повернення виконавчого листа щодо ОСОБА_1 до органу ДВС відсутні.
З посиланням на судову практику стягувач зазначає, що відсутність виконавчого листа у стягувача та органу ДВС, свідчить про його втрату. Разом з тим обов'язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого строку для пред'явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.
Щодо надсилання документів виконавчого провадження, то стягувач зазначає, що в учасника виконавчого провадження немає обов`язку щоденно відслідковувати відомості з автоматизованої системи виконавчих проваджень. 
Також зазначає, що згідно інформації автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 19 лютого 2024 року виконавчий лист не перебуває на виконанні в органах ДВС чи на виконанні у приватних виконавців.
Стягувачем зазначено, що передача виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого не впливає  на обчислення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання.
Факт втрати виконавчого листа є свідченням неможливості виконання рішення суду, а обставини, за яких це сталось, не можуть негативно впливати на права стягувача. Відсутність виконавчого листа, який вчасно пред`явлений до виконання, перешкоджає виконанню рішення суду та порушує права стягувача. Докази направлення матеріалів виконавчого провадження до іншого органу ДВС надано не було.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Горбаченко М.О. та представник ОСОБА_3 - адвокат Дрьоміна Л.В. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог процесуального законодавства.
Керуючись положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явились, однак належним чином повідомлені про судове засідання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників боржників, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1  був втрачений під час його пересилання між органами ДВС, тому заява про видачу дубліката виконавчого документа є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 21.06.2011 р. Шевченківським районним судом м.Києва ухвалено рішення у справі № 2-3248/11 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, яким даний позов задоволено.
Вказане рішення набрало законної сили, за яким стягувачу видано виконавчі листи.
Ухвалою від 30.04.2014 р. поновлено ПАТ «КБ «Надра» строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання.
Ухвалою від 11.08.2021 р. замінено стягувача у виконавчих листах, а саме ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент».
Згідно з листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м. Київ) від 22.01.2024 р., з метою примусового виконання виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 державним виконавцем Святошинського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) 09.04.2015 р. було відкрито виконавче провадження № 47179627, однак 10.06.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.
Інших даних про хід виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
Отже судом першої інстанції правильно встановлено, що оригінал виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 був втрачений під час його пересилання між органами ДВС.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішенняу визначеному законом порядку.
Зазначене конституційне положення знайшло розвиток у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Конституційний Суд України у Рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України(про апеляційне оскарження ухвал суду) звертав увагу, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
Відповідно до §§ 51-53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цьогоЗакону підлягають примусовому виконанню.
Аналогічні положення були закріплені у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV.
Передача виконавчих документів і виконавчих проваджень здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.
Відповідно до пункту 6 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02 квітня 2012 № 512/5, виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі, якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.
Згідно з пунктом 7 розділу V вказаної Інструкції передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 6 цього розділу, - за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження.
Пунктом 9 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, визначено, що про передачу виконавчого провадження іншому органу державної виконавчої служби або до виконавчої групи державний виконавець виносить відповідну постанову, яку разом з матеріалами виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилає до органу державної виконавчої служби, до якого передається виконавче провадження. Державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.
Як встановлено судом першої інстанції, постановою державного виконавця від10 червня 2015 року було закінчено виконавче провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із направленням виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС. 
Інших даних про рух виконавчого провадження за виконавчим листом №2-3248 від 26.11.2013 виданого Шевченківським районним судом м. Києва щодо боржника ОСОБА_1   матеріали справи не містять.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2011 року у справі № 2-3248/11 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості не виконане.
Відповідно до статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно з підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Право виконавця на звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документа передбачено пунктом 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».
У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Судувід 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі№ 2-1053/10 (провадження № 61-18169св18) зроблено висновок про те, що оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Цей строк встановлюється з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно з частиною першою статті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд першої інстанції, встановивши, що виконавчий лист №2-3248 від 26.11.2013 виданий Шевченківським районним судом м. Києва щодо боржника ОСОБА_1  було пред`явлено до примусового виконання стягувачем (09.04.2015 року відкрито виконавче провадження), втрачено під час його пересилання між відділами ДВС, тобто за обставин, які не залежали від стягувача, а рішення суду не виконано, дійшов правильного висновку про задоволення подання державного виконавця про видачу дубліката втраченого виконавчого документа.
Передача виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого не впливає на обчислення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Факт втрати виконавчого листа є свідченням неможливості виконання рішення суду, а обставини, за яких це сталось, не можуть негативно впливати на права стягувача. Відсутність виконавчого листа, своєчасно пред`явленого стягувачам, перешкоджає виконанню рішення суду та порушує його права.
Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що на відміну від остаточного закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа стягувачу, при зміні органу державної виконавчої служби чи його компетенції, передачі матеріалів виконавчого провадження до іншого органу ДВС стадія виконання судового рішення не припиняється і не переривається, отже правила частин п`ятої та шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (частини третьої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV) не застосовуються.
Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 2-2236/12.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення заяви ТОВ «Брайт Інвестмент» про видачу дубліката виконавчого листа, правильно застосував до спірних правовідносин положення вищенаведених нормативно-правових актів та правові висновки Верховного Суду.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києвавід 02 жовтня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанви складений 17 березня 2025 року.

 
Суддя-доповідач                                                                 Таргоній Д.О.
  
  Судді:                                                                         Голуб С.А.
 
                                                                                     Слюсар Т.А.