РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року 
м. Рівне

Справа № 564/2756/23
Провадження № 22-ц/4815/304/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: –  Боймиструка С.В., Гордійчук С.О., 
секретар судового засідання – Ковальчук Л.В.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Держава Україна в особі Головного управління Державної 
казначейської служби України в Рівненській області
треті особи, які не заявляють 
самостійних вимог
на стороні відповідача: – Територіальне управління Державного бюро розслідувань 
розташованого у м. Хмельницькому,
– Рівненська обласна прокуратура
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, Рівненської обласної прокуратури на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2024 року (ухвалене у складі судді Грипіч Л.А., повний текст рішення суду складено 22 листопада 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Територіальне управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Хмельницькому, Рівненська обласна прокуратура про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового розслідування та прокуратури, –

       в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року  ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Остапенка В.С. звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Територіальне управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Хмельницький, Рівненська обласна прокуратура про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового розслідування та прокуратури.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 08 липня 2019 року стосовно ОСОБА_1 було порушено кримінальне провадження № 62019240000000553 та 17 липня 2019 року вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.
Крім того, 16 липня 2019 року ОСОБА_1 було затримано в порядку статей 208, 209 КПК України, та ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 липня 2019 року обрано запобіжний захід  у виді  домашнього арешту в нічний період, а саме з 21:00 год по 07:00 год наступного дня, до 13 вересня 2019 року з покладанням відповідних обов`язків.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту неодноразово був продовжений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, крайній раз до 17 листопада 2019 року.
Окрім того, під час проведення досудового розслідування, на підставі ухвал слідчого судді, підозрюваного ОСОБА_1 відсторонювали від займаної посади - начальника сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області, а саме в період з 16 липня 2019 року по 29 лютого 2020 року.
Постановою прокурора прокуратури Рівненської області від 20 серпня 2020 року кримінальне провадження щодо позивача було закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
В результаті незаконного притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності його честь і гідність були принижені, життєвий уклад, який був складений за довгі роки, був порушений, жив у тривалому страху за своє майбутнє, оскільки очікував, що стосовно нього буде складено обвинувальний акт, який в подальшому буде направлено до суду за діяння, якого не скоював.
Перед кожним відвідуванням слідчого позивач відчував душевні переживання, у в`язку з чим, був вимушений, практично постійно, приймати заспокійливі лікарські засоби. Життєві зв`язки позивача були порушені, він став дратівливим по відношенню до членів своєї сім`ї та оточуючих. Значно погіршились зв`язки з його родичами та знайомими, яким стало відомо про його притягнення до кримінальної відповідальності, що призвело до душевних страждань.
Позивач зазначав, що перебував під слідством  більше року, що негативно вплинуло на здоров`я позивача та його відношення з родиною, знайомими та колегами по службі, а публікації в медіа засобах про виявлення співробітниками СБУ на отриманні неправомірної вигоди начальника сектору логістики та матеріально- технічного забезпечення Костопільського райвідділу Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_2 , порушило звичайний режим життя та спричинили моральну шкоду. 
Внаслідок незаконних дій і рішень органів досудового розслідування та прокуратури ОСОБА_1 спричинено матеріальні збитки, які полягали в не нарахуванні та виплаті заробітної плати в повному розмірі та значну моральну шкоду. 
Просив суд стягнути з відповідача Головного управління Державної казначейської служи у Рівненській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного рахунку на його користь 62 165,70 грн в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 200 000 грн моральної шкоди та 5600 грн – судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Територіальне управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Хмельницький, Рівненська обласна прокуратура про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового розслідування та прокуратури – задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 60 384, 00 (шістдесят тисяч триста вісімдесят чотири ) грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків та  моральну шкоду в сумі 53 364, 00 (п`ятдесят три тисячі триста  шістдесят чотири) грн. 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.   
Рішення суду мотивовано тим, що за період відсторонення від посади ОСОБА_1 недорахована заробітна плата в сумі 60 384,00 грн (735,30 - 357,90 = 377,40 х 160 = 60 384), яка підлягає стягненню на його користь.
Кримінальне провадження відносно позивача закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, тому ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди в силу положень пункту 2 статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", у розмірі 53 364,00 грн. 
Не погоджуючись із рішенням суду, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому оскаржило його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі вказує, що розмір моральної шкоди, який може бути стягнуто на користь ОСОБА_1 , має визначатись з розрахунку 1600 грн на місяць відповідно до вимог ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік".
Арифметично правильним розміром відшкодування моральної шкоди за час перебування ОСОБА_1 під слідством є 13 653,32 грн (256 днів * (1600 / 30 днів) = 13 653,32 гри).
Натомість, судом першої інстанції безпідставно стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 53 364 грн замість 13 653,32 грн, що перевищує мінімальний розмір моральної шкоди та не відповідає критеріям розумності, виваженості і справедливості.
Судом першої інстанції для проведення розрахунку середньомісячного заробітку позивача помилково взято період за 6 місяців - з 01.01.2019 по 30.06.2019, також помилково враховано виплачену ОСОБА_1 у червні 2019 року матеріальну допомогу на оздоровлення, яка є видом одноразової виплати, і не береться у розрахунок середнього заробітку, з огляду на положення Порядку від 08.02.1995 року № 100.
Відповідно до п. 5 ст. 70 Закону України "Про Національну поліцію" за особою, відстороненою від виконання службових обов`язків (посади) зберігаються всі види грошового забезпечення, які були їй визначені до відсторонення, крім премії.
Під час відсторонення від посади (із збереженням грошового забезпечення) ОСОБА_1 фактично не отримував лише премію.
Відповідно до абз. 1 п.п. 2 п. 4 постанови КМУ від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" преміювання поліцейських здійснюється відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби.
Невідомо який саме особистий вклад в загальний результат служби міг би внести ОСОБА_1 і який розмір премії міг би отримати за спірний період відсторонення, перебуваючи на службі в ГУ НП в Рівненській області.
Висновок, що ОСОБА_1 у період з 22.07.2019 року по 29.02.2020 року недоотримав - 60 384 грн грунтуються виключно на припущеннях, що у разі, якщо б ОСОБА_1 не було відсторонено він отримав би премію у відповідному розмірі.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове – про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 13 653,32 грн в якості відшкодування моральної шкоди, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.
21 січня 2025 року представником  ОСОБА_1 – адвокатом Остапенком В.С. подано відзив на апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому.
Вказує, що згідно сталої судової практики Верховного Суду при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 7100 грн.
Саме Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" є спеціальним, і саме норми цього Закону визначають порядок визначення розміру моральної шкоди у спірних правовідносинах.
Представником третьої особи – Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м.Хмельницький ні у поданих до суду процесуальних документах, ні у своїх поясненнях не наводилось жодних обґрунтувань щодо неправильного проведення розрахунку завданих позивачу матеріальних збитків, лише акцентувалась увагу суду на законності дій правоохоронного органу при притягненні до кримінальної відповідальності позивача.
Просить про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду – без змін.
24 грудня 2024 року Рівненська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, у якій покликається на незаконність оскаржуваного рішення Костопільського районного суду Рівненської області.
Вказує, що ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" окремо визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень.
Отже, час перебування під слідством позивача складав сукупно 7 повних місяців впродовж 2019 та січня-лютого 2020 року, а також 16 днів впродовж липня-серпня 2020 року. Таким чином, гарантований державою мінімальний розмір компенсації моральної шкоди у даному випадку, за доведеності такої позовної вимоги, має становити 12 025,8 грн.
Судом неправильно визначено середній заробіток, як базовий для розрахунку належних позивачу сум стягнення втраченого заробітку за період відсторонення від посади (роботи).
Позовна вимога про відшкодування втраченої заробітної плати за час відсторонення від посади не підлягає задоволенню, оскільки розмір такої виплати не підтверджено належними та допустимими доказами.
При визначенні належних до виплати ОСОБА_1 грошових сум, суд провів розрахунок середньоденного заробітку позивача діленням нарахованої заробітної плати останнього за 6 місяців на число відпрацьованих ним робочих днів протягом вказаного періоду, в той час як правильним є проведення розрахунку виходячи з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи.
Просить змінити рішення суду, в частині задоволених позовних вимог, зменшивши суму відшкодування до розміру гарантованого державою мінімуму, обрахованого у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати відповідно до положень абз. 4 ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", а в частині відшкодування втраченого заробітку за час відсторонення від посади – скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні такої позовної вимоги відмовити повністю.
28 січня 2025 року представником ОСОБА_1 – адвокатом Остапенком В.С. подано відзив на апеляційну скаргу Рівненської обласної прокуратури, у якому покликається на законність оскаржуваного рішення та просить про залишення апеляційної скарги без змін, а рішення суду – без задоволення.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 08 липня 2019 року до Єдиного реєстру досудовий розслідувань, за №62019240000000553, внесено відомості про вчинення начальником сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Костопільського ВП ГУНП Смазновим С.С. кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Досудове розслідування у вищезазначених кримінальних провадженнях проводилось Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташоване у м.Хмельницькому.
16 липня 2019 року слідчим Першого слідчого відділу (Відділ розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому Карашецьким В.З., в порядку статей 208, 209 КПК України, було затримано ОСОБА_1   
17 липня 2019 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру про те, що він підозрюється у одержанні неправомірної вигоди для себе, за не вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, вчинене особою, яка займає відповідальне становище, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 липня 2019 року  відносно ОСОБА_1 , строком по 13 вересня 2019 року включно, обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладанням на останнього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.
Ухвалами слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2019 року та 05 листопада 2019 року застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту було продовжено строком до 17 листопада 2019 року включно, з покладенням на нього зобов`язання прибувати до слідчого, прокурора, суду, слідчого судді за кожною вимогою.
Крім того, ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2019 року ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, було відсторонено від посади начальника сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області на строк по 13 вересня 2019 року включно.
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2019 року продовжено строк відсторонення  підозрюваного ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, від посади начальника сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області на строк по 07 листопада 2019 року включно.
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2019 року продовжено строк відсторонення ОСОБА_1 від посади начальника сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області на строк по 17 листопада 2019 року включно.
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2019 продовжено строк відсторонення позивача від посади начальника сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області на строк по 10 січня 2020 року включно.
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 січня 2020 року продовжено по 01 березня 2020 року включно строк відсторонення підозрюваного ОСОБА_1 , від займаної посади - начальника сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області.
Досудове слідство у кримінальному провадженні неодноразово продовжувалось. Востаннє, ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 січня 2020 року продовжено строк досудового розслідування до 8 місяців.
28 лютого 2020 року прокурором Прокуратури Рівненської області  винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
23 липня 2020 року заступником Генерального прокурора винесено постанову, якою скасовано постанову прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, що поширює свою діяльність на Рівненську область Прокуратури Рівненської області  від 28.02.2020 року про закриття кримінального провадження №62019240000000553 від 08.07.2019 року за підозрою начальника сектора логістики та матеріально-технічного забезпечення Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.
20 серпня 2020 року прокурором групи прокурорів, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні - прокурор  прокуратури Рівненської області, за результатом вивчення матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №62019240000000553 від 08.07.2019 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 п. 3 ч.І ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення та невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких відокремлено посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).
Статтею 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що відповідно до цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Згідно ч. 1 ст. 3 цього Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; моральна шкода.
Пунктом 8 "Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року №6/5/3/41 визначено, що згідно з частиною 1 статті 4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.
Відповідно до п. 5 ст. 70 Закону України "Про національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VІІІ за особою, відстороненою від виконання службових обов`язків (посади), зберігаються всі види грошового забезпечення, які були їй визначені до відсторонення, крім премії.
Протягом періоду відсторонення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків з 16 липня 2019 року по 29 лютого 2020 року йому нараховано та виплачено заробітну плату у розмірі 57 265,20 грн, що підтверджується архівною відомістю № 1, з якої вбачається нарахування йому посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за стаж служби та індексації (а.с. 41, том 1).
Оскільки, відповідно до вимог вищезазначеного Закону № 580-VІІІ, ОСОБА_1 протягом періоду його відсторонення нараховувалися та виплачувалися всі види грошового забезпечення, які були йому визначені до відсторонення, крім щомісячної премії, як виплачується за результатами служби, позовні вимоги про стягнення матеріальних збитків у вигляді не нарахованої заробітної плати не підлягають до задоволення.
Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд зазначає наступне.
Статтею 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.
Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону).
Статтею 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 вказано, що "відповідно до частини 3 статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування".
Доводи апеляційних скарг про те, що розмір моральної шкоди повинен бути визначений виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 1600 грн, встановленого у ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду безпідставні.
У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) вказано, що "моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості".
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що: у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
На безпідставність доводів органів прокуратури щодо визначення розміру моральної шкоди виходячи з розміру 1600 грн вказує Верховний Суд в Ухвалі від 07 серпня 2024 року у справі № 523/13013/23 (провадження № 61-11046ск24).
Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством з 16 липня 2019 року по 29 лютого 2020 року, суд першої інстанції правильно застосував правило частини третьої статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" та дійшов обґрунтованого висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно визначати з розрахунку мінімальної заробітної плати у розмірі 7100 грн, встановленому Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" за кожен місяць перебування під слідством, що становить 53 364,00 грн (49700 грн (7100 * 7 місяців) + 3664 грн (7100:31*16) = 53 364,00 грн).
Ураховуючи те, що судом першої інстанції, в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача Головного управління Державної казначейської служи у Рівненській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного рахунку на користь ОСОБА_1 62 165,70 грн в рахунок відшкодування матеріальних збитків, неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду, у цій частині, не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми права, постановлене ним рішення, у цій частині, підлягає скасуванню з ухваленням нового – про відмову у задоволенні таких вимог.
У частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 53 364, 00 (п`ятдесят три тисячі триста  шістдесят чотири) грн, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без змін.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, Рівненської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2024 року, в частині задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Територіальне управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Хмельницький, Рівненська обласна прокуратура про відшкодування матеріальних збитків у розмірі 60 384 грн скасувати, у задоволенні таких позовних вимог – відмовити.
У решті – рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.

Судді:                 Боймиструк С.В.        

               Гордійчук С.О.