П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 565/640/24
Провадження № 22-ц/4815/147/25

Головуючий у Кузнецовському міському суді 
Рівненської області: суддя Зейкан І.Ю.
Заочне рішення суду першої інстанції 
(вступна і резолютивна частини) проголошено:
о 10 год. 33 хв. 13 травня 2024 року у м. Вараш
Рівненської області
Повний текст рішення складено: 15 травня 2024 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція";
відповідач – Голуб Михайло Анатолійович;

за участі: представника позивача – ОСОБА_1 та представника відповідача – адвоката Бедексєєвої Вікторії леонідівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Бедексєєвої Вікторії Леонідівни на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13 травня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії - Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція " до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,
в с т а н о в и в:
У квітні 2024 року в суд звернулося Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії - Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (далі – АТ "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "РАЕС" або ВП "Рівненська АЕС") з позовом до ОСОБА_2  про стягнення 247 249, 96 гривень безпідставно набутих коштів та 3 708, 75 гривень судового збору.
Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що за відповідачем обліковується заборгованість перед АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП "РАЕС" в сумі 247 249,96 гривень неправомірно отриманої щомісячної грошової виплати, яку він отримав без достатніх правових підстав. Тобто ОСОБА_2 був обізнаний із тим, що йому нараховувалась та перераховувалась на особистий рахунок щомісячна грошова виплата згідно із спільними рішеннями роботодавця та профспілкового комітету первинної профспілкової організації роботодавця як працівнику, призваному на військову службу. Тому відповідач за відсутності відповідної підстави отримав спірні грошові кошти незаконно.
Заочним рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13 червня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь АТ "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "РАЕС" 247 249, 96 гривень безпідставно набутих коштів та 3 708, 75 гривень судового збору.
Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2024 року ОСОБА_2 поновлено строк подання заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції, а в задоволенні заяви його представника – адвоката Бедексєєвої В.Л. про перегляд цього судового рішення відмовлено.
У поданій через свого представника – адвоката Бедексєєву В.Л. апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, що полягало у порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати та залишити позов без задоволення.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про однобічність і хибність висновків суду, які зводяться до викладення обставин справи, наведених позивачем, без надання їм належної правової оцінки, а також застосування норм Цивільного кодексу України, які не підлягали застосуванню при вирішенні спору.
Так, на підставі заяви ОСОБА_2 від 23 серпня 2022 року позивачем видано наказ від 23 серпня 2022 року №1840, яким працівника увільнено з роботи з наступного дня на час проходження військової служби зі збереженням робочого місця дозиметриста (черговий) V групи оперативного персоналу цеху радіаційної безпеки підприємства і встановлено грошову виплату як мобілізованому працівнику.
23 листопада 2023 року до роботодавця надійшов лист Територіального управління Державного бюро розслідувань про те, що стосовно відповідача провадиться досудове розслідування за ч. 4 ст. 408 КК України, тобто за самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
В зв`язку з цим наказом роботодавця від 01 лютого 2024 року ОСОБА_2 звільнено з роботи за прогул без поважних причин, хоча ним ще 25 липня 2023 року було подано заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 08 серпня 2023 року.
При цьому заявником звертається увага на таке.
29 серпня 2022 року рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України погоджено бронювання ОСОБА_2 і направлено до Командування Сухопутних військ для відома та організації його виконання. Однак 07 вересня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) видано розпорядження про "оповіщення" і забезпечення явки відповідача для уточнення облікових даних та можливого проходження медичного огляду. В подальшому рішенням Рівненського окружного адміністративного суду 03 березня 2023 року визнано протиправним і скасовано зазначений наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо ОСОБА_2 та зобов`язано повторно розглянути документи щодо переоформлення бронювання відповідача.
Тобто ОСОБА_2 було призвано на військову службу всупереч вимог закону, про що роботодавцю було відомо.
З огляду на положення ст. 119 КЗпП України чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця виплачувати середній заробіток мобілізованому працівнику, тобто роботодавець протягом одинадцяти місяців здійснював спірні виплати добровільно і з власної ініціативи, що не суперечить вимогам закону.
Поготів, ВП "Рівненська АЕС" перерахував середній заробіток відповідачу на виконання спільного рішення роботодавця і профспілкового комітету первинної профспілкової організації від 22 липня 2022 року №222207/5 "Про щомісячну грошову виплату" та наказу від 05.09.2022 №4043-к "Про встановлення щомісячної грошової виплати". 
При цьому висновки суду попередньої інстанції зроблено без урахування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17, постановах Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №185/446/18 і від 11 січня 2023 року у справі №548/741/21.
У поданому відзиві представник позивача – ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1420 в результаті реорганізації шляхом перетворення державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі – ДП "НАЕК "Енергоатом") утворено АТ «НАЕК «Енергоатом».
На підставі наказу роботодавця  № 1203ос   від 25 червня 2007 року відповідача прийнято на роботу електрослюсарем з ремонту устаткування розподільчих пристроїв цеху з ремонту електротехнічного устаткування енергоремонтного підрозділу ВП «Рівненська АЕС». 
Відповідно до наказу № 657ос від 13 травня 2011 року ОСОБА_2   переведено з 13 травня 2011 року дозиметристом в цех радіаційної безпеки ВП  "Рівненська АЕС". 
Указом Президента України від 24 лютого 2022  року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні уведено воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжено і триває на час вирішення спору.
Зі спільного рішення № 222207/5 «Про щомісячну грошову виплату» від 22 липня 2022 року між роботодавцем та профспілковим комітетом первинної профспілкової організації ДП «НАЕК «Енергоатом» вбачається, що працівникам роботодавця, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у т.ч. шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії воєнного стану на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, встановлено щомісячну грошову виплату в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, визначених ст. 8 Закону України від 02 грудня 2021 року № 1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік», але не більше середнього заробітку працівника.
На виконання зазначеного спільного рішення роботодавця та профспілкового комітету
наказом АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП "РАЕС" № 4043-к від 05 вересня 2022 року «Про встановлення щомісячної грошової виплати» працівникам,  призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у т.ч. шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби,  вказаним в додатку № 2, визначено щомісячну грошову виплату в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, передбачених ст. 8 Закону України від 02 грудня 2021 № 1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік», але не більше середнього заробітку працівника, з дати початку увільнення.
   23 серпня 2022  року ОСОБА_2   подав заяву про  увільнення його від роботи з 24 серпня 2022 року у зв`язку з призовом на строкову військову службу.
   Наказом №  1840 ос  від 24 серпня 2022 року відповідача увільнено від роботи того ж дня на час проходження військової служби із збереженням робочого місця дозиметриста (черговий) V групи оперативного персоналу цеху радіаційної безпеки ВП «Рівненська АЕС». В додатку 2 до наказу № 4043-к від 05 вересня 2022 року під № 9 зазначено працівника цеху радіаційної безпеки ОСОБА_2 , а дату початку увільнення його від роботи - із 24 серпня 2022 року відповідно до наказу № 1840ос від 24 серпня 2022 року. 
  21 грудня 2022 ВП "Рівненська АЕС" та профспілковим комітетом первинної профспілкової організації роботодавця прийнято спільне рішення № 222112/2 «Про щомісячну грошову виплату працівникам Компанії, які прийняті/призвані на військову службу». Цим рішенням передбачено працівникам ДП «НАЕК «Енергоатом», призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у т.ч. шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії  особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, встановлено з 01 січня 2023 року щомісячну грошову виплату у розмірі середньої заробітної плати працівника, але не менше трьох мінімальних заробітних плат, визначених ст. 8 Закону України від 03.11.2022 № 2710-ІХ «Про державний бюджет України на 2023 рік».  
 02 січня 2023 року відповідно до спільного рішення № 222112/2 від 21 грудня 2023 року генеральним директором ВП «Рівненська АЕС» видано наказ № 4-к «Про встановлення щомісячної грошової виплати», яким передбачено з 01 січня 2023 року щомісячну грошову виплату в розмірі середньої заробітної плати працівника, але не менше трьох мінімальних заробітних плат, визначених ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» працівникам,  призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. В додатку до наказу під № 176 зазначено працівника цеху радіаційної безпеки ОСОБА_2 , а дату початку увільнення його від роботи - з 24 серпня 2022 року відповідно до наказу № 1840ос від 24 серпня 2022 року. 
 З листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18 серпня 2023 року № 3815 видно, що відповідно до розпорядження № 2391 від 16 серпня 2022 року військовозобов`язаний офіцер запасу ОСОБА_2 був оповіщений за місцем роботи про явку до РТЦК для уточнення облікових даних з метою проходження медичного огляду та станом на 07 вересня 2022 року був призваний до лав Збройних Сил України і направлений до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби. Станом на 18 серпня 2023 року на військовому обліку  офіцерів запасу у ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідач не перебуває, іншою інформацією щодо проходження військової служби  станом на 18 серпня 2023 року РТЦК не володіє.
  21 листопада 2023 на адресу  позивача надійшла відповідь Територіального управління Державного бюро розслідувань про те, що ОСОБА_2 з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану, будучи військовослужбовцем військової служби по мобілізації, явно демонструючи своє небажання проходити військову службу, 07 вересня 2022 року близько 17 год. 00 хв. самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 . Щодо нього провадиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, тобто за самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
 Внаслідок самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 та через відсутність відповідача на роботі з 08 вересня 2022 року наказом генерального директора ВП «Рівненська АЕС» від 01 лютого 2024 року № 179-ос  дозиметриста (чергового) ЦРБ ОСОБА_2   звільнено з роботи за прогул без поважних причин. 
 Роботодавець, увільнивши відповідача від роботи у зв`язку з призовом на військову службу, починаючи з 24 серпня 2022 року, відповідно до спільного  рішення № 222207/5 від 22 липня 2022 року та наказу ВП "Рівненська АЕС" № 4043-к від 05 вересня 2022 здійснював йому виплату щомісячної грошової виплати в розмірі трьох  мінімальних заробітних плат, визначених ст. 8 Закону України № 1928-ІХ від 02 грудня 2021 року, але не більше середнього заробітку працівника, з дати початку увільнення від роботи, тобто з 24 серпня 2022 року. 
 Відповідно до спільного рішення роботодавця та профспілкового комітету 
 первинної профспілкової організації № 222112/2 від 21 грудня 2022 року і наказу  ВП «Рівненська АЕС»  № 4-к від 02 січня 2023 року під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення ОСОБА_2 виплачувалась щомісячна грошова виплата в розмірі середньої заробітної плати працівника, але не менше трьох мінімальних заробітних плат, визначених Законом України № 2710-ІХ від 03 листопада 2022 року.
Встановлено, що з 24 серпня 2022 року ОСОБА_2 нараховано та перераховано на його особовий рахунок 300 789, 97 гривень: 
- за вересень 2022  року перераховано 21 734,08 гривень (платіжне доручення № 11976 від 05.10.2022, розрахунково-платіжна відомість за вересень 2022 року);
- за жовтень 2022  року перераховано 15 979,50 гривень (платіжне доручення № 13163 від 04.11.2022, розрахунково-платіжна відомість за жовтень 2022 року);
- за листопад 2022 року перераховано 15 979,50 гривень (платіжне доручення № 14409 від 06.12.2022, розрахунково-платіжна відомість за листопад 2022 року); 
- за грудень 2022 року перераховано 15 979,50 гривень (платіжне доручення № 30 від 05.01.2023, розрахунково-платіжна відомість за грудень 2022 року);
- за січень 2023 року перераховано 33 672,73 гривень (платіжне доручення № 1208 від 06.02.2023, розрахунково-платіжна відомість за січень 2023 року);
- за лютий 2023 року перераховано 30 611, 58 гривень (платіжне доручення № 2316 від  06.03.2023, розрахунково-платіжна відомість за лютий 2023 року);
- за березень 2023 року перераховано 35 203,31 гривень ( платіжна інструкція №  3638 від 06.04.2023, розрахунково-платіжна відомість за березень 2023 року);
- за квітень 2023 року перераховано  30 611, 58 гривень (платіжна інструкція № 4826 від 05.05.2023, розрахунково-платіжна відомість за квітень 2023);
- за травень 2023  року перераховано 35 203,31 гривень (платіжна інструкція № 5932 від 06.06.2023, розрахунково-платіжна відомість за травень 2023 року);
- за  червень 2023 року перераховано 33 672,73 гривень (платіжна інструкція № 7242 від 05.07.2023, розрахунково-платіжна відомість за червень 2023 року);
- за липень 2023 року перераховано 32 142,15 гривень (платіжна інструкція № 8957 від 04.08.2023, розрахунково-платіжна відомість за липень 2023 року).
У вересні 2022 року ОСОБА_2 нараховано та виплачено поточну премію за результатами роботи за серпень 2022 року в сумі 5 380, 20 гривень (з урахуванням податків та обов`язкових зборів), щомісячну грошову виплату під час служби в Збройних Силах України за серпень 2022 року в сумі 851, 39 гривень (з урахуванням податків та обов`язкових зборів), щомісячну грошову виплату під час служби в Збройних Силах України з 01 вересня 2022 року по 08 вересня 2022 року в сумі 4 227, 95 гривень (з урахуванням податків та обов`язкових зборів). Так, за вересень 2022  було виплачено 21 734, 08 гривень (за повний місяць згідно із відомістю № 817 від 05.10.2022, платіжне доручення № 11976 від 05.10.2022, тому борг становить 11 274, 54 гривні (21 734,08 – 5 380,20 – 851,39 – 4 227,95).
Наказом генерального директора ВП «Рівненська АЕС» № 179-ос від 01 лютого 2024 року відповідача  звільнено з роботи за прогул без поважних причин з 08 вересня 2022 року. Відповідно до наказу ОСОБА_2 нараховано грошову компенсацію при звільненні за невикористану відпустку в сумі 54 189, 27 гривень, з якої утримано ПДФО – 9 754,07 гривень, військовий збір – 812,84 гривень, профспілкові внески – 541,89 гривень.  До виплати йому підлягали кошти в сумі 43 080,47 гривень, які було зараховано в рахунок погашення боргу. 
 Отже, за відповідачем рахується заборгованість перед 
 ВП «Рівненська АЕС» у розмірі 247 249, 96 гривень.
Ці спірні грошові кошти визнані судом попередньої інстанції як такі, що набуті ОСОБА_2 без достатньої правової підстави, з чим погоджується і колегія суддів.
 Згідно зі ст. 91 КЗпП України  підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників. 
 Відповідно до ст. 16 ЦК України  кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
 Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав, а предметом доказування у цьому випадку є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. 
Відповідний висновок висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зобов`язання з повернення  з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правої підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
 Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого  статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
 Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 23 травня 2018 року у справі
 № 910/1238/17 зазначала про те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.
 У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 Верховний Суд зробив висновок, що за правовою природою конструкція зобов`язання, яке виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення, є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.
Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.
 Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.
Щодо доводів апеляційної скарги про попереднє подання ОСОБА_2 заяви про звільнення з роботи за власним бажанням, тобто розірвання трудового договору між сторонами повинно було ґрунтуватися на цій заяві, а не на факті прогулу без поважних причин, то ці обставини ним не оспорювалися, в зв`язку з чим їм не надавалося судом відповідної правової оцінки. Тобто іншої підстави, як звільнення відповідача з роботи з мотивів прогулу без поважних причин, правовідносини між сторонами не передбачають і матеріали справи їх не містять. 
Не заслуговують на увагу і аргументи автора апеляційної скарги про недодержання судом положень процесуального законодавства.
Так, відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Між тим, будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання спору, матеріали справи не містять, заявником представлено не було, а апеляційним судом їх не було здобуто.
При цьому відсутні й обставини порушення норм процесуального права, які спонукали би до обов`язкового скасування судового рішення, що передбачено ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Також хибними є і його твердження про неправильне застосування норм матеріального права, адже вони спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції.
Оскільки спірні правовідносини та права і обов`язки, які були предметом перевірки касаційного суду, відрізняються між собою обставинами справи, правовою природою та своїми характеристиками, тому не можна погодитися і з аргументами про хибне незастосування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17, від 04 серпня 2021 року у справі №185/446/18 і від 11 січня 2023 року у справі №548/741/21
З рештою покликань заявника також не можна погодитися внаслідок їх необґрунтованості.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – адвоката Бедексєєвої Вікторії Леонідівни залишити без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13 травня 2024 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 21.01.2025

Головуючий:                                                         С.В. Хилевич

Судді:                                                                 Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків