ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/2167/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
          головуючого судді Савицького Я.Ф.,
                               суддів: Діброви Г.І.,
                                           Колоколова С.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства “ТВК”
на додаткове рішення Господарського суду Одеської області
від 26 серпня 2024 року (повний текст складено 30.08.2024)
у справі № 916/2167/24
за позовом: Державного підприємства “ТВК”
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Роговської Лариси Святославівни
про стягнення 130 499,13 грн.

суддя суду першої інстанції: Волков Р.В.
місце винесення додаткового рішення: м.Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.08.2024 у справі №916/2167/24 (суддя Волков Р.В.) у задоволенні позову Державного підприємства “ТВК” до Фізичної особи-підприємця Роговської Лариси Святославівни про стягнення 130 499,13 грн відмовлено.
У судовому засіданні 15.08.2024 представник відповідача заявив про намір подати до суду докази понесення відповідачем витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення, що також було зазначено у відзиві на позовну заяву.
20.08.2024 до Господарського суду Одеської області надійшла заява представника відповідача, в якій він просить суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з Державного підприємства “ТВК” на користь Фізичної особи-підприємця Роговської Лариси Святославівни 20 000,00 грн судових витрат на правничу допомогу.
В обґрунтування заяви відповідач посилається на укладення між адвокатом Глазовим О.О. та Роговською Л.С. договору про надання юридичних послуг та правової (правничої) допомоги № 24/07/23/АО від 24.07.2023 та додаткової угоди від 24.05.2024 до вказаного договору стосовно визначення обсягу правничої допомоги, розміру та умов її оплати.
Відповідач зауважує, що додатковою угодою передбачено зобов`язання адвоката надавати правову допомогу на умовах Договору № 24/07/23/АО від 24.07.2023 про надання правової допомоги шляхом здійснення захисту інтересів клієнта в Господарському суді Одеської області по справі № 916/2167/24 за позовом Державного підприємства “ТВК” до Фізичної особи-підприємця Роговської Лариси Святославівни про стягнення 130 499,13 грн.
Крім того, відповідач вказує, що додатковою угодою відповідач та адвокат погодили фіксований розмір гонорару за підготовку правової позиції, підготовку відзиву, збір та підготовку документів та доказів для участі у судовому розгляді за відповідним позовом в суді першої інстанції, який складає 20 000 грн. При цьому, 19.08.2024 відповідач та адвокат підписали акт приймання-передачі наданих послуг.
Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 26.08.2024 по справі №916/2167/24 (суддя Волков Р.В.) заяву (вх. № 2-1338/24 від 20.08.2024) представника Фізичної особи-підприємця Роговської Лариси Святославівни про ухвалення додаткового рішення у справі № 916/2167/24   задоволено. Стягнуто з Державного підприємства “ТВК” на користь Фізичної особи-підприємця Роговської Лариси Святославівни 20 000,00 грн. витрат на правову допомогу.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції встановив, що відповідачем надано належні докази понесення у даній справі судових витрат на професійну правничу допомогу на суму 20 000,00 грн.
Разом з тим, місцевий господарський суд зазначив, що що витрати на професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.
Також, суд зауважив, що як фактичні обставини справи, так і наявні у матеріалах справи докази вказують про те, що адвокат Глазов О.О. представляв інтереси саме відповідача – ФОП Роговської Л.С., про що свідчить ордер на надання правової допомоги серії ВН № 1268790 від 28.05.2024, Договір про надання правової допомоги №24/07/23/АО від 24.07.2023, Акт виконаних робіт до Договору від 19.08.2024, а також п. 1 самого додаткового погодження до Договору. Відтак, зазначення у п. 2 додаткового погодження до Договору “позивача” замість “відповідача” суд першої інстанції, поряд з іншими доказами та фактичними обставинами справи, розцінює як описку.
Крім того, суд першої інстанції вказав, що в Акті виконаних робіт від 19.08.2024 до Договору стороною відповідача достатньо деталізовано обсяг наданих послуг для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство “ТВК” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 26.08.2024 по справі №916/2167/24 за заявою представника адвоката Глазова Олексія Олеговича в інтересах Фізичної особи-підприємця Роговської Лариси Святославівни про стягнення з Державного підприємства “ТВК” на користь Фізичної особи-підприємця Роговської Лариси Святославівни 20 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Постановити нове рішення яким відмовити у задоволенні представника адвоката Глазова Олексія Олеговича в інтересах Фізичної особи-підприємця Роговської Лариси Святославівни про стягнення з Державного підприємства “ТВК” на користь Фізичної особи-підприємця Роговської Лариси Святославівни 20 000,00 грн. витрат на правову допомогу.
Скаржник зазначає, що Додаткове погодження до Договору №24/07/23/АО від 24.07.2023 про надання правової допомоги, на думку позивача, не являється доказом про затвердження вартості наданих послуг визначених сторонами, так як відповідно до додаткового погодження Роговська Л.С. затверджувала суму витрат із адвокатом як позивач. Тому, сума не може бути взята до уваги та бути сплачена ДП “ТВК”, так як Роговська Л.В. не є позивачем у даній справі та зустрічних позовних вимог не заявляла.
Крім того, скаржник вказує, що окрім наданих декларацій ФОП Роговської Л.В. інших доказів представником відповідача не було надано до суду, які сама ФОП Роговська Л.В. роздрукувала з особистого кабінету податкової служби та відповідно до п.1.4. Договору № 24/07/23/АО Клієнт був зобов`язаний своєчасно забезпечити адвоката усіма необхідними документами та інформацією для виконання доручення. Тому твердження про збір доказів та їх підготовку, як вважає позивач, не має підтверджень в матеріалах справи.
Також, апелянт зазначає, що акт виконаних робіт не може підтверджувати визначену сторонами ціну вартості, та отримані послуги в повному обсязі, так як представником ФОП Роговської Л.В. не прибув на перше судове засідання, причини неявки суду не відомі, що призвело до затягування процесу.
Поряд з іншим, скаржник вказує, що адвокатом не надано детального опису послуг/робіт із зазначенням часу на їх виконання (подається в довільній формі, але з нього має бути зрозуміла суть наданих послуг та кількість часу, витраченого на їх надання).
Крім того, скаржник зауважує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою. дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 18.09.2024, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Колоколова С.І., Діброви Г.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства “ТВК” на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 26.08.2024 по справі №916/2167/24. Вирішено розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Разом з цим Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах “Савенкова проти України” від 02.05.2013, “Папазова та інші проти України” від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення “розумний строк” в рішенні у справі “Броуган та інші проти Сполученого Королівства” роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
З огляду на зазначене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану – постійні тривали повітряні тривоги, відключення електропостачання та інші чинники тощо; приймаючи до уваги навантаження суду, перебування членів апеляційної колегії у відпустках та лікарняних, принцип незмінності складу суду, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Державного підприємства “ТВК” розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені додаткового рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Статтею 244 ГПК України закріплено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
За положеннями ч.1 та п.п.1,4 ч.3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною 1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Матеріали справи свідчать, що попередня (орієнтовна) сума судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката визначена позивачем на рівні 20000,00 грн. Разом з тим зазначено, що остаточний розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката та докази таких витрат будуть надані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду урахуванням вимог ч.8 ст.129 ГПК України. 
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За положеннями ч.ч.4-6 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 ст.129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У даній справі вказані витрати підтверджуються шляхом надання належних доказів: договору про надання правової допомоги від 24.07.2023 № 24/07/23/АО; додаткової угоди від 24.05.2024 до договору, в п.2 якої встановлено фіксований гонорар адвоката за представництво інтересів у суді першої інстанції в розмірі 20000,00 грн; Акт виконаних робіт до договору від 19.08.2024, який містить перелік видів правової допомоги; ордер на надання правової допомоги серії ВН № 1268790 від 28.05.2024.
Судова колегія зазначає, що критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Закон формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Судова колегія зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Частинами першою та другою статті 30 Закону встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Колегія суддів зазначає, що гонорар адвоката відповідача визначено у фіксованому розмірі, та за домовленістю з клієнтом сплачується за представництво інтересів у суді першої інстанції, а не за кожну надану послугу.
Відтак, доводи скаржника про те, що відповідачем не доведено надання адвокатом послуги зі збору доказів є безпідставними, оскільки конкретний склад дій адвоката, вчинених на виконання цього договору, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в даному випадку.
Апеляційний господарський суд критично ставиться до доводів скаржника стосовно того, що у додатковому погодженні до Договору Роговська Л.С. вказана як позивач у справі, оскільки як фактичні обставини справи, так і наявні у матеріалах справи докази вказують про те, що адвокат Глазов О.О. представляв інтереси саме відповідача – ФОП Роговської Л.С., про що свідчить ордер на надання правової допомоги серії ВН № 1268790 від 28.05.2024, Договір про надання правової допомоги № 24/07/23/АО від 24.07.2023, Акт виконаних робіт до Договору від 19.08.2024, а також п. 1 самого додаткового погодження до Договору.
З огляду викладене, апеляційна колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції, що зазначення у п. 2 додаткового погодження до Договору “позивача” замість “відповідача”,поряд з іншими доказами та фактичними обставинами справи, розцінюється як описка.
Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що в Акті виконаних робіт від 19.08.2024 до Договору стороною відповідача достатньо деталізовано обсяг наданих послуг для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
За таких обставин, апеляційний господарський суд, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., оскільки вказані витрати є співмірними відносто предмету позову та підтверджені наленими та допустимими доказами.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006р. ).
Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору та остаточний висновок.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Державного підприємства “ТВК” на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 26.08.2024 по справі №916/2167/24 задоволенню не підлягає, а додаткове рішення місцевого господарського суду залишаються без змін.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства “ТВК” на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 26.08.2024 по справі №916/2167/24 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 26.08.2024 по справі №916/2167/24  залишити без змін.
Постанова відповідно до ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.

Суддя                                                                                          Діброва Г.І.

        Суддя                                                                                          Колоколов С.І.