ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 березня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/21164/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Львівської митниці  
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року (суддя Калугіна Н.Є.) 
у справі №160/21164/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Альфатех»
до Львівської митниці
про визнання протиправним та скасування рішення, - 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Альфатех» звернулось до суду з позовом до Львівської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці №UA209000/2023/000141/2 від 23.06.2023 про коригування митної вартості товарів за ВМД 23UA209190030101U4.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Торговий Дім «Альфатех» з метою митного оформлення товарів подало до митниці електронну митну декларацію, в якій обрано основний метод визначення митної вартості товару за ціною контракту та подані документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару відповідно до вимог частини 2 статті 53 Митного кодексу України, які не містили розбіжностей та ознак підробки, а, навпаки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, що, в свою чергу, виключало можливість витребування митницею у декларанта додаткових документів у розумінні приписів ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України. Однак, відповідач, не зважаючи на вищенаведене, посилаючись на формальні підстави, витребував у позивача додаткові документи. Позивач додатково надав наявні в нього документи та повідомив митний орган, що не має можливості надати інші витребувані документи, з огляду на їх відсутність. Проте, відповідач, не здійснивши повну перевірку відомостей, що містяться в наданих документах, що підтверджують заявлену митну вартість та правильність розрахунку, здійсненого декларантом, не упевнившись в достовірності та точності заяв, документів та розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару, відповідно до якого загальна митна вартість задекларованих товарів була скоригована за другорядним методом визначення митної вартості - резервний метод, згідно з положеннями ст. 64 Митного кодексу України. При цьому, позивач зауважує, що зазначена в митній декларації митна вартість товарів у повній мірі співпадає з митною вартістю товарів, що відображена у документах, поданих відповідно до статті 53 Митного кодексу України, які у повній мірі підтверджують розмір заявленої митної вартості товару за ціною контракту. Натомість, всі вказані у спірному рішенні зауваження митниці носять формальний характер та не свідчать про дійсну наявність розбіжностей, а надані позивачем документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості. За наведених обставин, позивач вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є таким, що прийняте всупереч вимогам чинного законодавства України, а отже є протиправним та підлягає скасуванню.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року позов задоволено.
Суд за встановлених у справі обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив, що за результатами опрацювання наданих позивачем документів митний орган повинен був застосувати метод визначення митної вартості за ціною угоди (контракту) щодо товару, який імпортується, оскільки позивачем при декларуванні митної вартості зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, а також, що до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Зважаючи на те, що відповідачем не надано належних та переконливих доказів того, що подані декларантом для митного оформлення документи не надавили можливості встановити всі складові митної вартості товари, мали розбіжності або виправлення, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірне рішення митного органу про коригування митної вартості товару не може вважатися обґрунтованим та правомірним.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що в межах спірних правовідносин умови контракту щодо оплати товару передбачають 100% передоплату, тому наявність відповідних документів необхідна при митному оформленні, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України банківські документи підтверджують митну вартість товарів. Надані позивачем платіжні інструкції №№93, 94, 98, 108 засвідчують переказ коштів на рахунок продавця та в графі 70 «Призначення платежу» містять посилання на специфікацію №5 від 17.03.2023 та зовнішньоекономічний договір №TR-141122. В той же час, відповідно до п. 7 контракту №TR-141122 від 14.11.2022 «продаж товару за цим контрактом, виконується в доларах США на рахунок продавця, вказаного у п. 14 даного контракту; умови оплати узгоджуються сторонами за кожну партію окремо, що вказується у відповідних специфікаціях до цього контракту…». В даному випадку поставка товару за митною декларацією 23UA209190030101U4 від 23.06.2023 здійснювалась згідно специфікації №5/5 від 04.11.2023 на суму 34676,80 доларів США. Однак, подані платіжні інструкції не містять реквізитів документа на підставі якого здійснюється оплата за товар. Відтак, враховуючи, що у банківських платіжних документах відсутні посилання на специфікацію №5/5 від 04.11.2023 по якій здійснювалась поставка та поданий до митного оформлення інвойс №12232001588-2 від 11.04.2023 банківській документи №№93, 94, 98, 108 не можливо пов`язати з даною поставкою, а тому здійснення 100% передоплати за товар не підтверджено документально та не піддається перевірці. Поряд із зазначеним, скаржник вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги копію договору на перевезення №16018-159 від 21.12.2017, додану позивачем до позовної заяви, оскільки копія такого договору не подавалась позивачем посадовим особам Львівської митниці під час декларування товарів. Під час перевірки поданих до митного контролю документів виявлено відсутність договору транспортного експедирування, також відповідні відомості відсутні у графі 44 МД. Разом з тим, подані рахунки №2147 від 15.06.2023 та №2191 від 19.06.2023 видані ТзОВ «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС» та містять посилання на контракт №16018-159 від 21.12.2017. Проте в графі 16 та 23 наданої CMR від 20.06.2023 міститься відтиск печатки перевізника PE HUL H.S. Оскільки договір транспортного експедирування до митного контролю не надано, посадові особи Львівської митниці не мали змоги перевірити наявність договірних відносин між ТзОВ «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС», PE HUL H.S. та позивачем, а отже і наявність права видавати рахунки на оплату та здійснювати перевезення. За таких обставин, відповідач вважає, що така складова митної вартості як транспортні витрати не підтверджена документально.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 14.11.2022 між позивачем - ТОВ «Торговий дім «Альфатех» та TRIANGLE TYRE CO. LTD (Китай), укладено контракт на поставку продукції №TR-141122 відповідно до умов якого Продавець продає, а Покупець купує на умовах FOB Qingdao (ІНКОТЕРМС 2010) шини вантажні (Товар), у асортименті і кількості, зазначених у відповідних специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Контракту.
У відповідності до пункту 2 контракту №TR-141122 від 14.11.2022, кількість товару погоджується сторонами та вказується у відповідних специфікаціях до цього контракту.
Пунктом 3 контракту №TR-141122 від 14.11.2022 визначено, що ціна на товар встановлена в доларах США за 1 штуку, погоджується сторонами на кожну партію, що вказується у відповідних специфікації до цього контракту. Орієнтовна сума контракту складає 15  000  000 доларів США. Сума контракту може бути змінена додатковими угодами до цього контракту.
Згідно з пунктом 4 контракту №TR-141122 від 14.11.2022 умови поставки погоджуються специфікаціями на кожну партію окремо, відповідно до Інкотермс 2010. Міжнародні правила тлумачення торгових термінів - Інкотермс 2010 мають обов`язковий характер для сторін у рамках цього контракту.
Пунктом 8 контракту №TR-141122 від 14.11.2022 встановлено, що на відвантажений товар, продавець надає покупцеві в електронному форматі такі документи: комерційний інвойс; пакувальний лист; коносамент.
Умови поставки товару зазначені у специфікації №5 від 17.03.2023 до контракту на поставку продукції №TR-141122 від 14.11.2022.
Згідно з копією специфікації №5 умови поставки FOB QINGDAO; відправник TRIANGLE TYRE CO. LTD; торгова марка TRIANGLE; 100% попередня оплата, постачання протягом 120 днів після оплати; вартість товару 669  940,20 дол. США.
З метою здійснення митного оформлення ввезених в режимі імпорту вказаних товарів представником позивача до Львівської митниці подано електронну митну декларацію (далі - ЕМД): №23UA209190030101U4 від 23.06.2023, в якій митна вартість поставленого товару визначена за ціною контракту (основний метод).
На підтвердження заявленої митної вартості товарів під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем разом з вказаною митною декларацією надано документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, що перелічені у графі 44 цієї МД, зокрема: пакувальний лист від 11.04.2023 №12232001588-2; інвойс від 11.04.2023 №12232001588-2; коносамент від 16.04.2023 №MEDUQB575288; коносамент від 16.04.2023 №ZH230400052; автотранспортна накладна від 20.06.2023; декларація про походження товару №12232001588-2 від 11.04.2023; банківські платіжні документи від 11.04.2023 №93, від 12.04.2023 №94, від 17.05.2023 №98; рахунок про надання транспортно-експедиційних послуг від 15.06.2023 №2147; рахунок про надання транспортно-експедиційних послуг від 19.06.2023 №2191; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 20.06.2023 №20.06/23-15; зовнішньоекономічний контракт від 14.11.2022 №ТR-141122; специфікація виробника товару №5/5 від 11.04.2023; специфікація №5 від 17.03.2023; договір про надання послуг митного брокера №0101/23 від 01.01.2023: комерційна пропозиція №1503-1 від 15.03.2023; перепустка №61914 від 22.06.2023; копія митної декларації країни відправлення від 11.04.2023 №420420230000091423.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митниця дійшла висновку, що митна вартість імпортованого товару не може бути визначена у зв`язку з тим, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні.
Митним органом виявлено такі розбіжності у поданих позивачем документах:
1) у п. 7 контракту №TR-141122 від 14.11.2022 вказано, що оплата за товар здійснюється за умовами, що вказані у специфікації, що відповідно до п. 1 контракту є невід`ємною частиною даного Контракту. У п. 13 вказано, що контракт укладено англійською та російською мовами, проте специфікація №5 від 17.03.2023 до контракту складена лише російською мовою. Вона ж визначає умовою оплати 100% передоплату. Проте, надані платіжні документи не засвідчують повну сплату вартості специфікації на момент відправки товару. Також, на момент відправки порожнього контейнера TGHU9751020 (номер якого згадано у специфікації №5/5) під завантаження (08.04.2023 відповідно до даних сайту Маєрськ msc.com) жодна частина платежу за товар ще не була здійснена, а на момент завантаження товару в контейнер для відправки та видання інвойсу 12232001588-2 від 11.04.2023 сума інвойсу ще не була сплачена. 11.04.2023 вже було подано митниці експортну декларацію 420420230000091423. Перший платіж в сумі 120000 USD був здійснений 11.04.2023 відповідно до поданого доручення. Таким чином митниця доходить висновку, що існують інші платіжні документи на користь продавця, що до митного оформлення не подавались;
2) серед поданих документів відсутній контракт з перевізником, також відповідні відомості відсутні у графі 44 МД, разом з тим, подані рахунки №21447 від 15.06.2023 та №2191 від 19.06.2023 містять посилання на контракт №16018-159 від 21.12.2017;
3) у коносаменті від 16.04.2023 №MEDUQB575288 отримувачем вантажу вказано ICS LTD, проте з поданих документів не відомо про роль і місце вказаної компанії в зовнішньоекономічній операції;
4) експортна декларація від 11.04.2023 №420420230000091423 у графі «порт призначення» містить запис «UKR», проте товар відправлявся у порт Гданська (Польща)
Враховуючи викладене та посилаючись на ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, відповідач з метою упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, зобов`язав декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів ; - рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Разом з листом №23/06-2023-1 від 23.06.2023 позивач надав митному органу Dealer certificate (сертифікат дилера) з перекладом; платіжне доручення №108 від 16.06.2023, а також повідомило митницю, що усі наявні у підприємства документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим будь-які інші додаткові документи у ході митного оформлення задекларованого товару надаватись не будуть та висловило прохання здійснити митне оформлення за наявними документами.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки наданих до митного оформлення документів та проведення відповідних консультацій з декларантом Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2023/000141/2 від 23.06.2023, відповідно до якого загальна митна вартість задекларованих товарів була скоригована за другорядним методом визначення митної вартості - 2-r - резервний метод згідно з положеннями ст.64 Митного кодексу України, та ґрунтується на підставі раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Правомірність рішення відповідача про коригування митної вартості товару №UA209000/2023/000141/2 від 23.06.2023 є предметом судового розгляду цієї справи.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
За правилами ст.53 Митного кодексу України У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, міститься в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові, зазначені в цій частині, документи.
За правилами ч.6 ст. 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Виходячи з аналізу наведених норм, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Отже, суть повноважень митного органу щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів полягає у перевірці правильності визначення саме числових значень, які стосуються складових митної вартості товару і які зазначені у документах, що відповідно до статті 53 Митного кодексу України підтверджують цю митну вартість.
Тобто виявлені митним органом розбіжності (ознаки підробки, недостатність відомостей, невідповідність) повинні бути наявними саме у тих документах, що підтверджують митну вартість товарів.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч.3 ст.54 Митного кодексу України).
Згідно з пп.1-4 ч.2 ст.55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, наведені у статті 57 Митного кодексу України.
Згідно даної статті такими методами є 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ст.64 Митного кодексу України резервний метод визначення митної вартості товарів полягає в наступному.
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:
1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;
3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;
5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
6) мінімальної митної вартості;
7) довільної чи фіктивної вартості.
У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
При цьому, суд зазначає, що митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, зокрема, ч.6 ст.54 Митного кодексу України, яка, як вказано вище, визначає підстави, за наявності яких митний орган відмовляє декларанту у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, а відомості, які містяться в ЄАІС ДМСУ, мають допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.
За визначенням, наведеним у статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається декларантом відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У відповідності до частини 4 вказаної статті митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
В свою чергу, за визначенням, наведеним у ч.5 ст.58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно ч.ч.6, 8, 9 ст.58 Митного кодексу України платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.
Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Відповідно до ч. 10 статті 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.
Відповідно до ч.1 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи (ч.ч.2, 3 ст.58 Митного кодексу України).
10 квітня 2008 року Верховною Радою України шляхом прийняття Закону України №250-VI ратифіковано Протокол про вступ України до Світової організації торгівлі (надалі - СОТ) та приєдналася до Угоди про СОТ, чим держава взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року (ГАТТ 1994).
Відповідно до статті VII п. 2. (a) Генеральної угоди по тарифам и торгівлі 1947 року (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.
Пунктом 2(b) статті VII ГААТ 1947 встановлено, що від «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи аналогічного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або (i) з порівнюваними кількостями, або (ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.
Отже, митний орган наділений повноваженнями щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числового значення і саме складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, а також щодо перевірки достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутності законодавчо встановлених обмежень для визначення митної вартості за ціною договору.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації (постанова Верховного Суду від 02.06.2015 у справі 21-498а15).
Зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості вбачається, що доводи, зазначені відповідачем в рішенні, не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в поданих декларантом документах відсутні розбіжності або явні ознаки підробки, факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не може слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, виходив з того, що подані позивачем документи в повній мірі давали змогу відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору (контракту).
З приводу доводів митного органу щодо відсутності посилання у платіжних інструкціях №№93, 94, 98, 108 на специфікацію №5/5 від 11.04.2023 до контракту №TR-141122 від 14.11.2022, та різницю між сумою коштів сплачених позивачем за платіжними дорученнями №№93, 94, 98, 108 та загальною вартістю товарів, яка мала бути сплачена відповідно до специфікації №5 від 17.03.2023, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.
У платіжних інструкціях №№93, 94, 98, 108 міститься посилання на Специфікацію №5, яка є додатком до контракту №TR-141122 від 14.11.2022.
Специфікація №5 містить відомості щодо найменування, кількості, ціни та загальної вартості товару, який є предметом контракту №TR-141122 від 14.11.2022, зокрема товару: 335/80R20МРТ 18PR TRY66  149K (100 шт., ціна 170 дол. США); 275/70R22.5-18PR TR615  152/148J (180 шт., ціна 120.4 дол. США); 275/70R22.5-16PR TR656  148/145L (160 шт., ціна 107.5 дол. США); 11R22.5-16PR TR657  146/143М (21 шт., ціна 123 дол. США); 265/70R19.5-18PR TR657  143/141J (80 шт., ціна 82.06 дол. США); 245/70R19.5-18PR TRT03  141/140J (60 шт., ціна 81 дол. США).
У свою чергу, специфікація №5/5 до інвойсу №12233001588-2 містить найменування, кількість та ціну товару, який поставлявся відповідно до інвойсу №12233001588-2 та який у повній мірі узгоджується зі Специфікацією №5, яка є додатком до контракту №TR-141122 від 14.11.2022, у тому числі щодо товару: 335/80R20МРТ 18PR TRY66  149K (50 шт., ціна 170 дол. США); 275/70R22.5-18PR TR615  152/148J (60 шт., ціна 120.4 дол. США); 275/70R22.5-16PR TR656  148/145L (46 шт., ціна 107.5 дол. США); 11R22.5-16PR TR657  146/143М (21 шт., ціна 123 дол. США); 265/70R19.5-18PR TR657  143/141J (80 шт., ціна 82.06 дол. США); 245/70R19.5-18PR TRT03  141/140J (60 шт., ціна 81 дол. США).
З наведеного слідує, що специфікація №5/5 є невід`ємною частиною контракту №TR-141122 від 14.11.2022 та не може розглядатися як окремий правочин (договір/контракт), за яким здійснюється поставка відповідного товару. 
Поєднання змістів контракту №TR-141122 від 14.11.2022, специфікації №5, специфікації №5/5 та платіжних інструкцій №№№93, 94, 98, 108 в повній мірі дозволяють визначити їх прямий зв`язок із товаром, митне оформлення якого здійснював позивач.
Крім того, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що рахунок-фактура від 11.04.2023 №12232001588-2 містить посилання на контракт №TR141122 від 14.11.2022, в межах виконання якого здійснювалась поставка товару, та у своїй сукупності із наданими документами, рахунок-фактура від 11.04.2023 №12232001588-2 дає можливість встановити до поставки якої саме партії товару він відноситься. Більш того, рахунок-фактура та пакувальний лист мають однаковий реєстраційний номер від 11.04.2023 №12232001588-2, що вказує на оформлення вказаних документів в межах поставки однієї партії товару.
В даному випадку, сама по собі сплата товару за платіжними інструкціями №№93, 94, 98, 108 у більшому розмірі (600  000 дол. США), ніж зазначено у специфікації №5/5 (34676,80 дол. США), не свідчить про наявність розбіжностей у поданих позивачем документах, оскільки, як встановлено вище, наведеними платіжними інструкціями здійснювалась оплата товару визначеного у специфікації №5 (загальна вартість товару – 669  940,20 дол. США), яка охоплює у тому числі й товар, що поставлявся відповідно до специфікації №5/5.
З цього приводу, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості.
Таким чином, аргументи скаржника про те, що надані позивачем до митного оформлення банківські платіжні документи не підтверджують здійснення позивачем 100% оплати товару за митною декларацією 23UA209190030101U4, що вказує на наявність розбіжностей та невідповідностей у поданих до митного оформлення документах, є помилковими.
Щодо доводів відповідача про не підтвердження позивачем такої складової митної вартості товару як транспортні витрати, суд зазначає наступне.
На підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Хіллдом Логістікс» позивачем до суду було надано лист №20.06/23-15 від 20.06.2023, який надавався позивачем до митного оформлення товару, у відповідності до якого ТОВ «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС» повідомляє, що транспортні витрати на доставку вантажу для ТОВ «ТД «АЛЬФАТЕХ», м.Дніпро в 1*40HC контейнері TGHU9751020 від порту Ціндао, Китай до Гданськ, Польща, складають 46175,00 грн без ПДВ. Навантажувально-розвантажувальні роботи в п. Гданськ, Польща 10343,20 грн без ПДВ. Автодоставка за межами митної території України контейнера з території порту Гданськ, Польща на територію складу Гдиня, Польща 12929,00 грн, без ПДВ. Перевантаження вантажу з контейнера за межами України 24011,00 грн без ПДВ. Оформлення ВМД за межами території України - 1847,00 грн, без ПДВ. Автодоставка від Гдиня, Польща до п.п. Краківець 43816,00 грн, без ПДВ. Автодоставка від п.п. Краківець до м. Підгородне, Дніпропетровська обл. -52378,40 грн., включаючи ПДВ 0%. Транспортно-експедиторські послуги на території України - 10931,65 грн, включаючи ПДВ 20%. Експедиторська винагорода на території України 4432,80 грн, включаючи ПДВ 20%.
На підтвердження оплати вказаних послуг позивачем до суду надано рахунок №2191 від 19.06.2023, який також надавався до митного оформлення, а також платіжну інструкцію №20300 від 26.06.2023 на суму 156256,25 грн.
Як правильно з`ясував суд першої інстанції, коносамент від 16.04.2023 №ZH230400052  і морська накладна від 16.04.2023 №MEDUQB575288 містять один і той номер контейнеру, в якому відбувалась поставка товару, а саме: TGHU9751020.
З аналізу наведених документів слідує, що за своїм змістом коносамент від 16.04.2023 №ZH230400052 є морським коносаментом, в той час як накладна від 16.04.2023 №MEDUQB575288 є морською накладною.
Відповідно до статі 134 Морського кодексу документами, що підтверджують наявність і зміст договору морського перевезення вантажу, є: 1) рейсовий чартер - якщо договір передбачає умову надання для перевезення всього судна, його частини або окремих суднових приміщень; 2) коносамент - якщо договір не передбачає умови, зазначеної в пункті 1 цієї статті; 3) інші письмові докази.
Статтею 135 Морського кодексу встановлено, що правовідносини між перевізником і одержувачем вантажу визначаються коносаментом. Умови договору морського перевезення, не викладені в коносаменті, обов`язкові для одержувача, якщо в коносаменті зроблено посилання на документ, в якому вони викладені.
Водночас у відповідності до пункту Закон України «Про внутрішній водний транспорт» №1054-IX від 03.12.2020 для кожного перевезення вантажу судном внутрішнього водного плавання перевізник оформлює перевізний документ (транспортна накладна, внутрішній коносамент або коносамент), у тому числі в разі перевезення власного вантажу. Перевізний документ засвідчує факт прийняття перевізником вантажу до перевезення у стані, описаному в транспортному документі. Оформлення коносаменту для транзитних і міжнародних перевезень є обов`язковим.
Таким чином, різниця між вказаними транспортними документами полягає у тому, що морська накладна не є документом, що встановлює за сторонами право на вантаж. Морська накладна є документом внутрішнього водного плавання і таким чином відображає частину певного морського шляху на внутрішній території будь-якої країни.
В свою чергу, коносамент транзитних і міжнародних перевезень є обов`язковим документом та відображає повні данні щодо сторін договору морського перевезення.
Саме тому коносаментом від 16.04.2023 №ZH230400052 належним чином підтверджено продавця та покупця товару, які є сторонами контракту №TR-141122 від 14.11.2022, в той час як морською накладною від 16.04.2023 №MEDUQB575288 відображено проміжних учасників ланцюгу морського постачання на певному відрізку морського постачання.
Крім того, на підтвердження оплати послуг морського фрахту позивачем до суду надано рахунок №2147 від 15.06.2023, який також надавався до митного оформлення, а також платіжну інструкцію №20202 від 19.06.2023 на суму 50607,80 грн.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що надані позивачем митному органу документи є такими, що підтверджують транспорті витрати і надають у повній мірі можливість перевірити їх числове значення.  
Застосовуючи висновки в постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №810/2784/18, суд апеляційної інстанції зауважує, що митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.
Відповідно, рішення митного органу  не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Наведеною нормою не встановлено певних вимог чи документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, які подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості. 
В той же час, згідно Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Мінфіну України №599 від 24.05.2012, до документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, можуть належати:
рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Встановлені у справі обставин, дають підстави для висновку, що подані позивачем  митному органу документи про транспортні витрати в своїй сукупності є допустимими та достатніми доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції встановив, що подані митному органу документи містили достатню інформацію щодо митної вартості товару і не мали будь-яких розбіжностей, що давало митному органу можливість перевірити числові значення заявленої митної вартості товару.
Обставини, на які в даному випадку послався відповідач, не спростовують правильність визначення митної вартості отриманого позивачем товару, тому є правильним висновок суду першої інстанції, що рішення митного органу №UA209000/2023/000141/2 від 23.06.2023 про коригування митної вартості товарів за ВМД 23UA209190030101U4 є протиправним та підлягає скасуванню. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року у справі №160/21164/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко