КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                         
Справа № 358/2037/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/564/2025
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
29 січня 2025 року                                                                                                   м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                              
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Музичко С.Г., Олійника В.І.,                                                                         
                                         при секретарі      Яхно П.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 15 січня 2024 року, постановлену під головуванням судді Лебединець Г.С.,- 
 
встановив:
 
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису.
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 26 грудня 2023 року названу заяву залишено без руху. 
Заявнику запропоновано надати належні докази, що підтверджують факт проживання ОСОБА_1 за адресою в м. Богуслав, з метою перевірки судом першої інстанції дотримання правил підсудності при поданні заяви про видачу обмежувального припису.
02 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про усунення недоліків заяви про видачу обмежувального припису.
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 15 січня 2024 року названу заяву повернуто ОСОБА_1 на підставі ч. 3                                          ст. 185 ЦПК України. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду від 15 січня               2024 року скасувати.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити.
 Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Постановляючи ухвалу про повернення заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не усунув недоліки, вказані в ухвалі суду від 26 грудня 2023 року.
Проте погодитися з такими висновками суду не можна.
Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
За ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.
Згідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Положення ст. 185 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху.
Так, звертаючись до суду із позовною заявою ОСОБА_1 вказав своє місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_1 .
До заяви про видачу обмежувального припису долучено копію договору оренди квартири від 01 вересня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та копію акту прийому-передачі квартири.
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 26 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки заявником не додано належних доказів на підтвердження факту його проживання за адресою в                      м. Богуслав.  Зазначено, що матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 про трансляцію судових засідань технічними засобами суду, в якій зазначена адреса листування: АДРЕСА_2 .
02 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Богуславського районного суду Київської області із заявою про усунення недоліків заяви про видачу обмежувального припису. Заявник зазначив, що адреса для листування може відрізнятись від місця проживання. Заява про видачу обмежувального припису подана за місцем проживання ОСОБА_1 , що підтверджується долученою копією договору оренди квартири.
Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі                             № 161/1246/18 (провадження № 61-35403св18) про стягнення аліментів також вказано, що «звертаючись до Луцького міськрайонного суду із цим позовом позивач підтвердила місце свого разом із дочкою перебування у м. Луцьку, а саме: договором оренди житлового приміщення від 18 січня 2018 року та довідкою школи № 10 м. Луцька про навчання дочки у цьому навчальному закладі. Верховний Суд зазначає, що згідно з матеріалами справи договір оренди житлового приміщення укладений 18 січня 2018 року, до суду позивач звернувся за місцем свого перебування 25 січня 2018 року. Згідно з абзацом третім, четвертим частини першої статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Доводи касаційної скарги не спростовують місце перебування позивача у м. Луцьку. Посилання в касаційній скарзі, що ОСОБА-1 звернулась з позовом до суду не за місцем своєї реєстрації (м. Миколаїв) не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про місце перебування позивача».
Документами, що підтверджують право на проживання в житлі, можуть бути: ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.
Колегією суддів встановлено, що залишаючи заяву про видачу обмежувального припису без руху, судом першої інстанції не встановлено іншого зареєстрованого місця проживання чи перебування ОСОБА_1 .
Долучена до матеріалів справи копія договору оренди квартири від 01 вересня 2023 року не містить інформації про реєстрацію місця проживання чи реєстрацію іншого місця перебування ОСОБА_1 .
Так, матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 про трансляцію судових засідань технічними засобами суду, в якій зазначена адреса листування у м. Києві.
Колегія суддів не погоджується із посиланням суду першої інстанції на вказану заяву, як на підставу для залишення названої заяви без руху, оскільки положенням ст. 350-1 ЦПК України передбачений порядок звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису саме за місцем проживання (перебування) особи, а не за місцем листування.
Оскільки матеріали справи містять належні докази на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 у м. Богуслав, тому вимога суду першої інстанції про надання додаткових відомостей для перевірки судом першої інстанції дотримання заявником правил підсудності, не ґрунтується на вимогах закону.
Відтак, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про повернення заяви про видачу обмежувального припису з підстав, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із дотриманням положень ст. 350-1 ЦПК України.
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1)       неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2)       недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3)       порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що питання вирішено з порушенням норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак вона підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 379, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
   постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 15 січня                 2024 року скасувати.
Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст складено 07 лютого 2025 року.

 
Суддя-доповідач                                                                                            Є.В. Болотов 

 

Судді:                                                                                                             С.Г. Музичко

                                            

                                                                                                                          В.І. Олійник