ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1557/25 Справа № 237/2469/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходько В.А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А
сторони справи:
заявник- ОСОБА_1 
суб`єкт оскарження - державний виконавець Мар`їнського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 на ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 жовтня 2024 року, ухвалену суддею Приходько В.А. у м. Курахове Донецької області, (відомості про складення повного судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

Представник ОСОБА_1 – адвокат Зінькова І.В., звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просила суд визнати протиправними дії державного виконавця Мар`їнського ВДВС у Покровському районі Донецької області щодо обрахування розміру аліментів виходячи із середнього заробітку працівника для даної місцевості та зобов`язати державного виконавця провести перерахунок розміру аліментів за місяць та заборгованості, що виникла за період з липня 2022 року по квітень 2023 року виходячи з розміру 50 % прожиткового мінімуму на дитину встановленого відповідно до віку.
В обґрунтування скарги зазначено, що в провадженні Мар`їнського ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного МУ МЮ перебуває виконавче провадження №63135312 відкрите на підставі виконавчого документу №2/237/942/20 виданого 21.08.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На теперішній час утворилась заборгованість зі сплати аліментів станом на вересень 2024 року у розмірі 40 846 грн. 00 коп.
ОСОБА_1 вважає, що за період з липня 2022 року по квітень 2023 року державний виконавець здійснив розрахунок розміру аліментів не правильно з огляду на наступне.
ОСОБА_1 має трудові відносини з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая».
Згідно Наказу №3105/22 від 31.05.2022 року ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» дія трудових договорів призупинена з працівниками з 01.06.2022 року, в тому числі з ОСОБА_1 , і по теперішній час. 
ОСОБА_1 до теперішнього часу не звільнений з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 від 25.05.2007 року, яка видана на ім`я скаржника, витягом з наказу №3105/22 від 31.05.2022 року, а також даними з довідки ОК-5, де вбачаються нарахування від страхувальника, а також наказом №27 від 17 травня 2023 року прийнятим КП «Комунсервіс «МСР», де скаржник зараз працевлаштований по сумісництву.
Отже, у період з липня 2022 року по квітень 2023 року ОСОБА_1 не мав статусу безробітного, а був працевлаштований.
З довідки про розрахунок заборгованості з аліментів наданою державним виконавцем від 10.09.2024 року за №31864 вбачається, що виконавець проводив розрахунок аліментів у спірний період виходячи із середнього заробітку працівника для даної місцевості, яка складала на той момент 15 643, 00 гривень. Тому, виходячи з цього неможливо застосувати для розрахунку розміру аліментів саме середню заробітну плату працівника для даної місцевості, оскільки всі вищевказані умови не виконуються: боржник має місце роботи, як ФОП на спрощеній системі не перебуває, відсутність заробітку у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу.
Отже, на момент обрахування розміру аліментів у період з липня 2022 року по квітень 2023 року ОСОБА_1 не був безробітній і обрахування розміру аліментів виходячи із середнього заробітку працівника для даної місцевості є протиправним. 
Тому, скаржник вважає, що розмір аліментів мав складатися з обрахунку стягнення у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто розмір аліментів за період з липня 2022 року по квітень 2023 року має становити 50 % прожиткового мінімуму виходячи з розмірів встановлених на 01.07.2022 року по 30.12.2022 року - 2201 гривень, з 01.01.2023 року по 30.04.2023 року - 2272 гривень розмір прожиткового мінімуму для дитини до 6 років.
ОСОБА_1 звертався до державного виконавця з проханням зробити йому перерахунок по заборгованості з аліментів, але отримав відмову, де державний виконавець зазначає, що скаржник не перебуває у трудових відносинах ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», а тому немає підстав у його проведенні.
Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Мар`їнського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області щодо проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.
В апеляційній скарзі представник скаржника ОСОБА_1  – ОСОБА_5 , посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали суду, просить її скасувати та постановити нову про задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Мар`їнського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області щодо проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. Скаржник вважає ухвалу суду необґрунтованою та прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не всебічно та неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи.
Скаржник вважає, що в період з липня 2022 року по квітень 2023 року ОСОБА_1 не мав статусу безробітного, а був працевлаштований, тому на момент обрахування розміру аліментів у період з липня 2022 року по квітень 2023 року ОСОБА_1 не був безробітній і обрахування розміру аліментів виходячи із середнього заробітку працівника для даної місцевості є протиправним.
Тому, скаржник вважає, що розмір аліментів мав складатися з обрахунку стягнення у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто розмір аліментів за період з липня 2022 року по квітень 2023 року має становити 50 % прожиткового мінімуму виходячи з розмірів встановлених на 01.07.2022 року по 30.12.2022 року 2201 гривень, з 01.01.2023 року по 30.04.2023 року 2272 гривень розмір прожиткового мінімуму для дитини до 6 років.
У відзиві на апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_2 , Мар`їнський відділ державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області, посилаючись на законність і обґрунтованість ухвали суду, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржувану ухвалу суду першої інстанції.
При цьому, державна виконавча служба зазначає, що розрахунок заборгованості було обчислено на підставі результатів обробки запиту державного виконавця про джерела та/або суми доходів, нарахованих податковими агентами на користь боржників – фізичних осіб від ДПС України. Державним виконавцем було встановлено, що за 2022 рік тільки в 1 та 2 кварталі між боржником ОСОБА_1  та ДЕРЖАВНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ 'ШАХТА ІМ. М. С. СУРГАЯ' були трудові правовідносини та боржник мав реальний заробіток, нарахований вищезазначеною юридичною особою. Починаючи з кінця 2 кварталу 2022 року та по сьогоднішній день згідно даним податкової жодних трудових відносин між  ОСОБА_1  та ДЕРЖАВНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ 'ШАХТА ІМ. М. С. СУРГАЯ' не має. Виходячи з правової позиції суду, викладеної Верховним Судом 14 квітня 2021 року у справі №759/1727/16 та положеннями статті 195 СК України - державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості без порушень діючого законодавства. Провести судове засідання без участі представника Мар`їнського відділу ДВС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиці. 
17 лютого 2025 року від представника скаржника ОСОБА_1 – Зінькової І.В. надійшла заява про розгляд справи, призначений на 18 лютого 2025 року на 11.30 годин без участі скаржника та його представника. Просять апеляційну скаргу задовольнити.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника боржника ОСОБА_1 – адвоката Зінькової І.В. не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що в провадженні Мар`їнського ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного МУ МЮ перебуває виконавче провадження №63135312 відкрите на підставі виконавчого документу №2/237/942/20, виданого 21.08.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментив на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Трудові відносини ОСОБА_1 з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» підтверджуються трудовою книжкою НОМЕР_1 від 25.05.2007 року. З якої також вбачається, що ОСОБА_1 не звільнений з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая».
Разом з цим, згідно Наказу №3105/22 від 31.05.2022 року ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» у зв`язку з військовою агресією проти України та проведенням бойових дій за адресою виробництва, дія трудових договорів призупинена з працівниками з 01.06.2022 року, в тому числі з ОСОБА_1 , до відновлення можливості виконувати роботу працівниками. Також, таким працівникам нараховується заробітна плата у відповідності до діючого законодавства України, а відшкодування заробітної плати та компенсаційних виплат працівникам, ЄСВ на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладено на державу, що здійснює військову агресію.
Відповідно до довідки Пенсійного фонду України ОК-7 щодо відомостей відносно ОСОБА_1 про отримання сум фактичного заробітку, доходу за звітний період з червня 2022 року по квітень 2023 року, такий дохід складає 0 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП 63135312 вбачається, що у період з липня 2022 року по квітень 2023 року сума аліментів, яка підлягає стягненню, обчислюється у розмірі від розміру середньої заробітної плати працівника даної місцевості, що складає 15643,00. Аліменти за вказаний період не сплачувались. 
Суд першої інстанції, відмовляючи заявнику ОСОБА_1 у задоволенні його скарги на дії державного виконавця, на підставі досліджених доказів та встановлених обставин справи, виходив з того, що оскільки боржник не мав фактичного доходу за оскаржуваний період часу (з червня 2022 року по квітень 2023 року), державний виконавець обчислив та розрахував заборгованість зі сплати аліментів в межах і на підставі законодавства України, а саме виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тому відсутні підстави для задоволення скарги.
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами представника скаржника ОСОБА_2 , з огляду на таке.
Відповідно до положень ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи закордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Відповідно до статті 13 Закону №2136 призупинення дії трудового договору – це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Тож працівник, з яким призупинили трудовий договір, й надалі перебуває у трудових відносинах із підприємством та має основне місце роботи.
Проте, працівники, з якими призупинено дію трудового договору на основному місці роботи, можуть працевлаштуватися на умовах повного робочого дня як сумісники. Вважаючи на те, що відповідно до Закону №2136 призупинення дії трудового договору можливе лише у період дії воєнного стану, працевлаштування на новому місці роботи можливо тільки до скасування воєнного стану. Тому, при працевлаштуванні працівник зобов`язаний повідомити свого нового роботодавця про наявне основне місце роботи та укладати трудовий договір тимчасово, на час до скасування воєнного стану. Згода основного роботодавця при цьому не потрібна.
Разом із тим таке працевлаштування може надати змогу працівнику не тільки отримувати заробітну плату, а й накопичувати страховий стаж та розраховувати на допомогу у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у разі хвороби, оскільки під час призупинення трудового договору виплата заробітної плати за основним місцем роботи роботодавцем не здійснюється, тому відсутня і база нарахування ЄСВ, а відповідно ЄСВ не сплачується. Відшкодування зарплати, гарантійних та компенсаційних витрат працівникам за цей період покладено на державу, що здійснює військову агресію проти України. 
Доводи скаржника про те, що в період з липня 2022 року по квітень 2023 року ОСОБА_1  не мав статусу безробітного, а був працевлаштований, тому  на момент обрахування розміру аліментів у зазначений період обрахування розміру аліментів, виходячи із середнього заробітку працівника для даної місцевості є протиправним, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у зазначений період виплата заробітної плати роботодавцем не здійснювалася, з причин невиконання роботи працівником, тому у відповідності до положень ч.2 ст.195 СК України заборгованість
за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що і було проведено державним виконавцем.
Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається
та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. 
Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи
із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.
Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції
зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.
Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень
з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.
Також варто звернути увагу на те, що за змістом пункту 4 розділу ХVI Інструкції
з організації примусового виконання рішень розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих з інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості. 
Тобто, довідка про інформацію про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості є самостійним документом, який береться
до уваги при розрахунку заборгованості.
Отже, у разі коли платник аліментів не працює, розмір щомісячних платежів встановлюється згідно з нормами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», якими встановлено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, зокрема нормами ч.2 ст. 195 СК України, якими встановлено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 був проведений державним виконавцем Мар`їнського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області в межах наданих їй повноважень у відповідності до вимог закону, на законних підставах відмовив у задоволенні скарги. 
Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: