РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/2463/24
Провадження № 22-ц/4815/231/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката  Міськової Оксани Григорівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2024 року у складі судді Панас О. В., постановлене в м. Рівне, повний текст рішення складено 13 листопада 2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 30 липня 2023 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen Sharan» д.н.з НОМЕР_1 , в м. Рівне на перехресті вулиць Соборна-В.Червонія-Міцкевича, перетинаючи вказане перехрестя, здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофору жовтого кольору, не надав переваги у русі водію ОСОБА_1 , який мав право закінчити маневр повороту, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mazda СХ-5» д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 18.08.2023 у справі №569/15212/23 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення даного адміністративного правопорушення. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 20.10.2023 у справі №569/15215/23 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Згідно звіту № 26499 від 27.08.2023 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу вартість заподіяного матеріального збитку становить 523 412,85 грн.. Згідно висновку вартості придатних залишків № 26499 від 27.08.2023 року вартість автомобіля у пошкодженому стані складає 311 465,97 грн. Страховою компанією було виплачено кошти у розмірі 160 000 грн. Відповідно відшкодуванню підлягає наступна сума: 523412,85 - 311465,97 - 160000 = 51946,88 грн., які повинен відшкодувати ОСОБА_3 , як власник джерела підвищеної небезпеки – автомобіля «Volkswagen Sharan» д.н.з НОМЕР_1 . Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 51 946,88 грн. відшкодування матеріальної шкоди та стягнути понесені/плановані останнім судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2024 року вказаний позов задоволено.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди  51  946  (п`ятдесят  одна тисяча дев`ятсот сорок шість) гривень 88 копійок, а також судові витрати в сумі 6 211 (шість тисяч двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим ст.. 1166 ЦК України обов`язком особи, яка своїми неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдала шкоди особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, майну фізичної або юридичної особи, відшкодувати її в повному обсязі, а також положеннями ст. 1194 ЦК України, яка передбачає, що якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та обґрунтоване тими обставинами справи, підтвердженими належними, достатніми, достовірними доказами, які свідчать, що позивачу була завдана майнова шкода неправомірними діями відповідача внаслідок ДТП, розмір якої становить 523 412,85 грн (вартість збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу), та з огляду на суму страхового відшкодування, отриманого позивачем у розмірі 160 000,00 грн., та вартість транспортного засобу у пошкодженому стані – 311 465,97 грн., до відшкодування належить 51 946,88 грн., які підлягають стягненню з відповідача як винної особи.       

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_2 – адвокат  Міськова Оксана Григорівна оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує належність як доказу у справі Звіту № 26499 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 27 серпня 2023 року, оскільки в порушення приписів ч.5 ст. 106 ЦПК України не зазначено, що, по-перше, його підготовлено для подання до суду, а по-друге, виконавець оцінки – Курилович Д.Ф., не був попереджений та обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, в зв`язку з чим даний Звіт N 26499, який є основним доказом у справі і яким обґрунтовується розмір завданого збитку відповідачем позивачу, не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі в розумінні статей 77 - 78 ЦПК України. Зазначає, що матеріали справи не містять ані протоколу, ані акту огляду транспортного засобу «Mazda СХ-5» з д.н.з. НОМЕР_2 , належного позивачеві, а тому не зрозуміло, на підставі яких документів ґрунтується дослідження ТОВ «СЗУ України» щодо визначення вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, викладених у Звіті N 26499 від 27 серпня 2023 року. Зауважує, що в її довіритель не був залучений до проведення огляду транспортного засобу «Mazda СХ-5» з д.н.з. НОМЕР_2 та, відповідно, при складанні протоколу або акту огляду автомобіля, в якому б мали бути зазначені назви пошкоджень, їх опис та тип ремонтних робіт (заміна, фарбування тощо), присутнім не був. Вважає, що стороною позивача позивача не доведено розміру спричиненого збитку відповідачем його автомобілю марки «Mazda СХ-5» з д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки Звіт № 26499 від 27 серпня 2023 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, не не може бути прийнятий судом до уваги як належний, допустимий та достовірний доказ. Заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки вони не підтверджені жодними доказами як щодо самого факту укладення договору про надання правничої допомоги, так і їх розміру. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Кобилянська Ольга Олегівна вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що 30 липня 2023 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen Sharan» д.н.з НОМЕР_1 , в м. Рівне на перехресті вулиць Соборна-В.Червонія-Міцкевича, перетинаючи вказане перехрестя, здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофору жовтого кольору, не надав переваги у русі водію ОСОБА_1 , який мав право закінчити маневр повороту, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mazda СХ-5» д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 ..

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 18.08.2023 у справі №569/15212/23 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення даного адміністративного правопорушення. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 20.10.2023 у справі №569/15215/23 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
               
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України  постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно Звіту № 26499 від 27.08.2023 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, вартість заподіяного матеріального збитку становить 523 412,85 грн. Ринкова вартість автомобіля на момент пошкодження становила 483 299,03 грн.; вартість відновлювального ремонту – 796 699,97 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу – 446 052,24 грн.. 
Згідно Висновку вартості придатних залишків № 26499 від 27.08.2023 року вартість автомобіля у пошкодженому стані складає 311 465,97 грн.
       
Судом встановлено, що страховою компанією ОСОБА_1 19.01.2024 року було виплачено страхове відшкодування у розмірі 160 000,00 грн..  Ця обставина визнається сторонами та доказуванню не підлягає в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України.             

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу, яка, як зазначалось вище, передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні.

За ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Виходячи з положень ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Як передбачено ст. 1194 ЦК, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вказане, відшкодуванню підлягає 51946,88 грн. з розрахунку 523412,85 (вартість збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу) – 311 465,97 (вартість автомобіля у пошкодженому стані) – 160 000,00 грн страхове відшкодування).        

Відповідач ОСОБА_2 як власник джерела підвищеної небезпеки – автомобіля «Volkswagen Sharan» д.н.з НОМЕР_1 , повинен відшкодувати завдані ним матеріальні збитки.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВС України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
П.4 вищезазначеної постанови передбачено, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання про обґрунтованість вимог позивача про відшкодування матеріальних збитків, спричинених ДТП, та їх правомірне стягнення з відповідача як винної особи.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом
на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката  Міськової Оксани Григорівни залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 березня 2025 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.
Судді:                                                        Боймиструк С. В.
                                               Шимків С. С.