Ухвала
Іменем України
 
04 березня 2025 року
м. Київ
 
справа № 478/1585/20
провадження № 61-1837ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:   Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О. О.,Каширівська сільська рада Казанківського району Миколаївської області, про визнання заповіту недійсним, за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Казанківського районного суду Миколаївської області                          від 01 липня 2021 рок за нововиявленими обставинами,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , складений 28 листопада 2003 року на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О. О., зареєстрований в реєстрі за № 3104.
 
Казанківський районний суд Миколаївської області рішенням від 01 липня 2021 року в задоволенні позову відмовив.
 
Миколаївський апеляційний суд постановою від 27 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2021 року - без змін.
 
21 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2021 року за нововиявленими обставинами.
 
Заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що йому стало відомо про те, що відповідач ОСОБА_2 ввійшла в зговір з приватним нотаріусом та використовуючи своє службове становище спонукала та фактично заставила ОСОБА_3 скласти на неї заповіт при цьому скориставшись документами ОСОБА_3 , які повинні були знаходитись в Казанківському управлінні Праці та соціального захисту населення. Крім того, йому відомо, що такі дії відповідач ОСОБА_2 виконувала неодноразово, а саме 28 листопада 2003 року остання зловживаючи своїм службовим становищем привозила до приватного нотаріуса Рожко О. О. не тільки ОСОБА_3 , а і                 ОСОБА_4 , яка також перебувала в центрі «Надія», та оформила заповіти від двох осіб, які зареєстровані в реєстрі за № 3103 та № 3104. Вищенаведені факти на час розгляду справи сторонам у справі окрім відповідача ОСОБА_2 відомі не були, також вказані факти не були відомі і суду. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 вважав, що вказані обставини є підставою, для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.
 
Казанківський районний суд Миколаївської області ухвалою від 25 листопада                  2024 року відмовив у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2021 року за нововиявленими обставинами у зв`язку з пропуском передбаченого пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України трирічного строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
 
Миколаївський апеляційний суд постановою від 22 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2024 року - без змін.
 
13 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 січня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити до суду першої інстанції для розгляду заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.  
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржувані судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла наступного висновку.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Ухвала суду про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
 
Главою 3 Розділу V ЦПК України передбачено перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.
 
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
 
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
 
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).
 
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 424 ЦПК України з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.
 
Згідно із частиною третьою статті 424 ЦПК України строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені. 
 
Отже, недотримання умови щодо подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами в межах трьох років з дня набрання рішенням законної сили є підставою для відмови у відкритті провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами незалежно від поважності пропуску цього строку. Цей строк є присічним, а тому поновленню не підлягає.
 
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 2-2109/11, від 07 вересня 2022 року у справі № 298/1791/18,             від 31 січня 2023 року у справі № 2-3991/11, від 07 грудня 2023 року у справі                       № 554/1494/16, від 11 грудня 2024 року у справі № 2-747/11, від 19 листопада                 2024 року у справі № 344/16968/16.
 
Суди встановили, що рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2021 року, яке просить переглянути за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 , набрало законної сили - 27 вересня 2021 року.
 
Заява про перегляд рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2021 року за нововиявленими обставинами подана ОСОБА_1                        21 листопада 2024 року, тобто більше ніж через три роки після набрання судовим рішенням законної сили. 
 
Отже, встановивши, що рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2021 року набрало законної сили 27 вересня 2021 року, а    ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд цього рішення 21 листопада 2024 року, тобто після спливу трирічного строку з дня набрання таким судовим рішенням законної сили, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахувавши положення наведених норм процесуального закону та сталої практики Верховного Суду, дійшов правильного висновку про неможливість поновлення пропущеного строку та відмови у відкритті провадження за вказаною заявою.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судами попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Аргументи касаційної скарги висновків судів не спростовують та на законність судових рішень не впливають, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О. О.,Каширівська сільська рада Казанківського району Миколаївської області, про визнання заповіту недійсним, за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2021 рок за нововиявленими обставинами.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Судді:                                                                                                                      А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко
 
                                                                                                                       М. Ю. Тітов