ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

27 грудня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 730/59/24
Головуючий у першій інстанції – Данько О. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1364/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Мамонової О.Є.,
суддів – Євстафієва О.К., Шарапової О.Л.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 01 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,- 

                                        У С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на ст. 60, 70, 71 СК України,  просив:
1. Розділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя,  виділити йому в натурі та визнати за ним право власності на наступне майно:
- холодильник 2-х камерний LG сірого кольору із сенсорним екраном – 10 000 грн; 
- морозильну камеру вертикальну білого кольору Vestfrost – 6 000 грн;
- мікрохвильову піч білого кольору з чорною ручкою – 1 000 грн;
- стіл кухонний і два чорні металеві стільці (набір) – 2 000 грн;
- посудомийну машину білого кольору настільна – 4 000 грн;
- пральна машина LG на 6 кг білого кольору – 6 000 грн;
- диван «Малютка» коричнево-бежевий – 7 000 грн;
- умивальник тумба з раковиною білого кольору з краном – 2 500 грн;
- тумбу з дзеркалом підвісну – 2 000 грн;
- пенал для ванної кімнати білого кольору – 2 500 грн;
- телевізор плазма 28 дюймів  Misteri – 2 000 грн;
- комод коричнево-білий на 5 шухляд – 2 500 грн; 
- велосипед Ardis червоного кольору – 2 000 грн;
- двері міжкімнатні коричневі зі скляними вставками – 2 000 грн;
- стіл комп`ютерний світло-коричневий – 2 000 грн;
- сковороду з нержавіючої сталі для індукційної плити – 1 000 грн;
- каструлі з нержавіючої сталі набір 5 шт. різної ємності – 2 000 грн;
- сковороду квадратну чавунну для індукційної плити – 1 000 грн, всього на загальну суму на 58 500 грн
2. Стягнути з відповідачки недоотримані ним 500 грн та судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 14.07.2006 перебував в  зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, під час якого придбано різне рухоме  майно на загальну суму 118 000 грн.
Зазначав, що відповідачка у липні 2021 року забрала все майно, поділити його в добровільному порядку відмовилась.

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила:
1. Визнати за нею право на наступне майно: 
- холодильник 2-х камерний LG сірого кольору із сенсорним екраном – 8 000 грн;
- морозильну камеру вертикальну білого кольору Vestfrost – 5 000 грн;
- варочна плита індукційна чорна скляна Blomberg – 4 000 грн;
- мікрохвильова піч чорного кольору – 2 000 грн;
- мікрохвильова піч білого кольору з чорною ручкою – 1000 грн;
- стіл кухонний і чорні два металеві стільці набір – 2 000 грн;
- куточок кухонний м`який темно-червоного кольору 3 000 грн;
- кутовий диван м`який із пуфом «Меркурій» коричнево-бежевий – 9 000 грн;
- кутовий диван жовтого кольору з одним кріслом – 3 500 грн;
- гардероб з антресолями чорного кольору (старий, перероблений, подружжям не купувався) – 500 грн;
- диван «Малютка» коричнево-бежевий (купували доньці) – 4 500 грн; 
- 4 підвісні кухонні тумби темно-коричневого кольору – 2 000 грн;
- кухонний набір: три підвісні тумби, мийка з краном, 2 тумби, все зеленого кольору – 2 000 грн;
- електродуховка настільна червона – 1 500 грн;
- умивальник тумба з раковиною білого кольору з краном – 2 000 грн; 
- тумба з дзеркалом підвісна – 2 000 грн;
- пенал для ванної кімнати – 2 500 грн;
- телевізор плазма 28 дюймів Misteri – 2 000 грн;
- телевізор плазма Сатурн 40 дюймів – 3 000 грн;
- комод коричнево-білий на 5 шухляд – 2 500 грн;
- велосипед Ardis червоного кольору – 3 000 грн;
- велосипед Мінськ зеленого кольору – 2 000 грн;
- двері міжкімнатні коричневі зі скляними вставками – 2 000 грн;
- палас коричневий 4 м х 5 м – 1 500 грн;
- палас червоно-коричневий 4 м х5 м – 1 500 грн;
- килим настінний коричневий 1,80 м х 2,40 м – 1 000 грн;
- блендер кухонний чорно-сірого кольору  – 300 грн;
- набір посуду кухонного Дюралекс (6 тарілок, 6 мисок, 6 чашок, 6 стаканів, велика миска і велике блюдо) – 1 500 грн;
- сковорода квадратна чавунна для індукційної плити – 600 грн;
- пледи 2 штуки коричневі з тигром і один кольору зебри – 900 грн;
- праска парова – 1 500 грн. Всього на суму 78 100 грн. 
2. Визнати за ОСОБА_1 право на наступне майно:
- телевізор Самсунг чорного кольору – 24 000 грн;
- фортепіано чорного кольору – 6 000 грн;
- аерохокей (гра) – 10 000 грн;
- частина кухонного дивану – 600 грн;
- садова гойдалка – 3 000 грн;
- кухонний блендер біло-салатного кольору – 1 000 грн;
- тарілки кухонні білі великі 20 шт., бежеві 15 шт. – 1 250 грн;
- каструля прозора скляна – 1 000 грн;
- глиняні глечики 12 шт. – 700 грн;
- кришталева ваза – 300 грн;
- столик журнальний коричневого кольору – 1 700 грн;
- акваріум великий – 1 шт., маленький 1 шт. – 2 300 грн;
- бензокоса помаранчевого кольору – 4 500 грн;
- шуруповерт Дніпро-М – 2 700 грн;
- перфоратор зеленого кольору – 2 000 грн;
- станок торцевий зеленого кольору – 5 000 грн;
- електрокотел на кухню – 5 000 грн;
- антена супутникова 2 шт. білого кольору – 5 000 грн;
- шафа зі світлого дерева – 1 500 грн;
- вікна з підвіконнями 2 шт. – 7 000 грн;
- станція насосна Джета червоного кольору – 4 500 грн;
- унітаз білого кольору – 4 000 грн;
- бойлер білого кольору – 4 000 грн;
- паяльник для труб – 1 000 грн;
- плитка у ванній кімнаті підлога – 2 000 грн;
- плитка настінна кухонна – 2 000 грн;
- плитка настінна у ванній кімнаті – 4 000 грн;
- вагонка стінна для кухні – 3 000 грн;
- палатка для відпочинку камуфльована – 800 грн;
- палатка для відпочинку синя – 1 500 грн;
- вудки 2 шт. – 500 грн;
- вудки п`ятиметрові 2 шт. – 800 грн;
- набір ключів – 1 200 грн;
- болгарка – 1 000 грн;
- спінінги ультралайт з корковими резинками 2 шт. – 3 000 грн. Всього на суму 118 850 грн. 
3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості переотриманої частки в спільному сумісному майні в сумі 37 040 грн та понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі – 1 211,20 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі – 9 000 грн. 
Зазначала, що за час спільного проживання ними було придбано рухоме майно на загальну суму 193 150 грн. Після розірвання шлюбу сторони за взаємною згодою фактично поділили спільне майно та відповідно до погодженого на той час рішення вона особисто перевезла виділене за взаємною згодою майно до свого нового місця проживання, решта майна залишилася у ОСОБА_1 . Уважала, що поданий ОСОБА_1 позов способом уникнення від відповідальності по сплаті заборгованості по аліментах на суму майже 72 000 грн.
Просила провести розподіл з урахуванням попереднього добровільного поділу. 

Протокольною ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 11.03.2024 прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до розгляду.

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 01.08.2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя задоволено частково.
Виділено ОСОБА_1 зі спільного сумісного майна подружжя: варочну плиту індукційну чорну скляну Blomberg - 4 000 грн; мікрохвильову піч білого кольору з чорною ручкою - 1 000 грн; телевізор плазмовий 28 дюймів Misteri - 2 000 грн; комод коричнево-білий на 5 шухляд - 2 500 грн; велосипед Ardis червоного кольору - 3 000 грн; стіл кухонний і чорні два металеві стільці набір - 2 000 грн; палас червоно-коричневий 4 х 5 м — 1 500 грн; 4 підвісні кухонні тумби темно-коричневого кольору - 2 000 грн; куточок кухонний м`який темно-червоного кольору - 3 000 грн; електродуховку настільну червону -1 500 грн; праску парову - 1 500 грн, а всього майна на загальну суму 24000 грн, визнавши за ним право власності на зазначене майно.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково.
Виділено ОСОБА_2 зі спільного сумісного майна подружжя: мікрохвильову піч чорного кольору - 2 000 грн; кутовий диван м`який із пуфом «Меркурій» коричнево-бежевий - 5 000 грн; кухонний набір: три підвісні тумби, мийка з краном, 2 тумби, все зеленого кольору — 2 000 грн; умивальник тумба з раковиною білого кольору з краном – 2000 грн., тумбу з дзеркалом підвісна — 2 000 грн; пенал для ванної кімнати білого кольору - 2 500 грн; телевізор плазмовий Сатурн 40 дюймів - 3 000 грн; велосипед Мінськ зеленого кольору - 2 000 грн; килим настінний коричневий 1,80 м х 2,40 м - 1 000 грн; пледи 2 шт. коричневі і один кольору зебри – 900 грн.; двері міжкімнатні коричневі зі скляними вставками - 2 000 грн., а всього майна на загальну суму 24400 грн., визнавши за нею право власності на зазначене майно.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію недоотриманої частки у сумі 200 гривень.
У іншій частині вимог первісного та зустрічного позовів відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 496,83 грн у рахунок понесених витрат по сплаті судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 254,59 грн у рахунок понесених витрат по сплаті судового збору та 1 681,60 грн у рахунок відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення районного суду змінити і провести розподіл майна, яке не було розділене судом першої інстанції, виділивши йому:
- морозильну камеру Vestfrost білого кольору – 5 000 грн;
- ноутбук НР фіолетового кольору – 5 000 грн;
- посудомийну машину – 4 000 грн;
- гардероб з антресолями чорний – 500 грн;
- стіл комп`ютерний кутовий – 2 000 грн;
- сковороду чавунну квадратну для індукційної плити – 600 грн;
- бензокосу помаранчевого кольору – 4 500 грн, всього на загальну суму 21600 грн.
ОСОБА_2 виділити наступне майно:
-  холодильник 2-х камерний LG із сенсорним екраном сірий – 8 000 грн;
- пральну машину LG білого кольору – 5 000 грн;
- диван «Малютка» коричнево-бежевий – 4 500 грн; 
- кутовий диван з кріслами жовтого кольору – 3 500 грн;
- набір посуду Дюралекс – 1 500 грн;
- комп`ютер (монітор, системний блок, принтер 3 в 1 – 7 000 грн;
- блендер чорно-сірий – 300 грн;
- каструля прозора скляна – 1 000 грн, всього на загальну суму 30 800 грн.
Також просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 9 200 грн в рахунок переотримання нею майна в натурі та судовий збір за подання апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районним судом більшу частину спільного сумісного майна подружжя не розділено у зв`язку з тим, що сторони не погодили вартість майна та не заявляли клопотання про призначення судово-товарознавчої експертизи на предмет вартості майна.
Заявник зауважує, що все цінне майно вивезено та знаходиться у ОСОБА_2 , якій вигідна відмова суду щодо нерозподіленого майна, оскільки воно перебуватиме в неї, а він залишиться позбавлений як майна, так і грошової компенсації за це майно. 
Наголошує, що він погоджується з вартістю речей, яка зазначена ОСОБА_2 у зустрічному позові.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду Чернігівської області від 30.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 01.08.2024.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду Чернігівської області від 03.10.2024 призначено до розгляду у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Копія ухвали від 30.09.2024 про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою направлялась ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_1 , яке повернулось до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання».
30.10.2024 апеляційним судом направлено ОСОБА_2 копію ухвали від 30.09.2024 про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою на адреси, які містяться в матеріалах справи, а саме: АДРЕСА_1 (повторно); АДРЕСА_2 (місце реєстрації (а.с. 16), які повернулись до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання».
Згідно з  ч. 2 ст. 43, ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.
Варто зазначити, що ухвала Чернігівського апеляційного суду від 30.09.2024 та 03.10.2024 внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень та перебуває  у вільному доступі.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Чірікоста і Віола проти Італії» («Ciricosta and Viola v. Italy», заява № 19753/92) зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів для того, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Олександр Шевченко проти України» (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine).
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі, апеляційним судом неодноразово вживались заходи для належного  повідомлення ОСОБА_2 , однак нею ніякі заходи не вживались.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними у справі матеріалами.
   
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – зміні.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції розділив спільне майно подружжя наявність та вартість якого ними не оспорюється.
Відмову в частині поділу іншого майна районний суд мотивував тим, що сторонами не надано об`єктивних доказів дійсної вартості зазначеного спірного майна на час розгляду справи з урахуванням ступеня зносу окремих речей та його наявності на час розгляду справи, 
Рішення суду в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Судом у справі встановлено, що сторони з 14.07.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 22.02.2021 (а.с. 8).
Від шлюбу сторони мають доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 04.07.2008 відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Борзнянського районного управляння юстиції Чернігівської області, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 61 (а.с. 10).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить провести розподіл наступного майна: холодильник 2-х камерний LG із сенсорним екраном сірий – 8 000 грн; морозильна камера Vestfrost білого кольору – 5 000 грн; ноутбук НР фіолетового кольору – 5 000 грн; посудомийна машина – 4 000 грн; пральна машина LG білого кольору – 5 000 грн; диван «Малютка» коричнево-бежевий – 4 500 грн;  гардероб з антресолями чорний – 500 грн; стіл комп`ютерний кутовий – 2 000 грн; кутовий диван з кріслами жовтого кольору – 3 500 грн; набір посуду Дюралекс – 1 500 грн; комп`ютер (монітор, системний блок, принтер 3 в 1 – 7 000 грн; сковорода чавунна квадратна для індукційної плити – 600 грн;  блендер чорно-сірий – 300 грн; бензокоса помаранчевого кольору – 4 500 грн, каструля прозора скляна – 1 000 грн, всього на загальну суму 52 400 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що перелічене вище майно набуто сторонами за час шлюбу за спільні кошти та було наявне на час припинення спільного ведення господарства, однак сторонами не погоджено їх вартість. 

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 та ст. 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).
За положеннями ч. 1 ст. 60 СК України, які узгоджуються з приписами ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 68, ч. 1 ст. 69 СК України).
Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Великої Палати Верховного Суду і Верховного Суду від 21.11.2018 справа № 372/504/17, від 19.11.2019 справа № 757/6978/17-ц, від 28.03.2018 справа № 759/14349/15-ц, від 07.02.2018 справа № 654/5243/14-ц, від 06.02.2018 справа № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 справа № 404/1515/16-ц, від 11.04.2019 справа № 339/116/16-ц.
Відповідно до положень ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування  судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями  69-72  СК України та  ст.  372  ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
У частині 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, — із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно з положеннями пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.
Дії та воля сторони цивільного процесу фактично визначають спрямованість процесуальної діяльності суду та її результати.
Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 визнав заявлену в зустрічному позову ОСОБА_2 вартість нерозділеного судом першої інстанції спільного майна подружжя, а саме:  холодильник 2-х камерний LG із сенсорним екраном сірий – 8 000 грн, гардероб з антресолями чорний – 500 грн, бензокоса помаранчевого кольору – 4 500 грн, морозильна камера Vestfrost білого кольору – 5 000 грн, диван «Малютка» коричнево-бежевий – 4 500 грн, набір посуду Дюралекс – 1 500 грн, блендер чорно-сірий – 300 грн, каструля прозора скляна – 1 000 грн, сковорода чавунна квадратна для індукційної плити – 600 грн.
Зважаючи на зазначене, апеляційний суд вважає, що сторонами досягнуто згоди щодо вартості зазначеного спірного майна, а тому воно підлягає поділу між сторонами шляхом виділення та визнання права власності:
1. За ОСОБА_1 на наступне майно:
-  холодильник 2-х камерний LG із сенсорним екраном сірий – 8 000 грн;
- гардероб з антресолями чорний – 500 грн;
- бензокосу помаранчевого кольору – 4 500 грн, а всього на загальну вартість 13 000 грн.
2. За ОСОБА_2 на наступне майно:
- морозильну камеру Vestfrost білого кольору – 5 000 грн;
- диван «Малютка» коричнево-бежевий – 4 500 грн; 
- набір посуду Дюралекс – 1 500 грн;
- блендер чорно-сірий – 300 грн;
- каструля прозора скляна – 1 000 грн.
- сковорода чавунна квадратна для індукційної плити – 600 грн а всього на загальну вартість 12 900 грн.
Оскільки ОСОБА_1 виділено майна на загальну суму 37 000 грн (24 000 грн + 13 000 грн), ОСОБА_2 – на  37 300 грн (24 400 грн + 12900 грн), то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація у сумі 150 грн, у зв`язку з чим рішення районного суду необхідно змінити в частині стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації недоотриманої частки, зменшивши  її суму з 200 грн до 150 грн.

Районний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову щодо поділу наступного майна: ноутбук НР фіолетового кольору – 5 000 грн, посудомийна машина – 4 000 грн, стіл комп`ютерний кутовий – 2 000 грн, пральна машина LG білого кольору – 5 000 грн, комп`ютер (монітор, системний блок, принтер 3 в 1 – 7 000 грн, оскільки сторонами їх вартість не погоджена.
Апеляційним судом встановлено, що у судовому засіданні районного суду сторони повідомили, що кутовий диван з кріслами жовтого кольору вартістю 3 500 грн поділено фізично навпіл, тому це майно не підлягає поділу в судовому порядку.

Відтак, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 01.08.2024 зміні шляхом доповнення резолютивної частини рішення, а саме:
- абзацу 2 резолютивної частини рішення після слів «праску парову – 1 500 грн» словами: «холодильник 2-х камерний LG із сенсорним екраном сірий – 8 000 грн;  гардероб з антресолями чорний – 500 грн; бензокосу помаранчевого кольору – 4 500 грн», збільшивши визначену судом першої інстанції загальну вартість виділеного ОСОБА_1 майна з 24 000 грн до 37 000 грн;
- абзацу 4 резолютивної частини рішення після слів «двері міжкімнаті коричневі зі скляними вставками – 2 000 грн» словами «морозильну камеру Vestfrost білого кольору – 5 000 грн; диван «Малютка» коричнево-бежевий – 4 500 грн; набір посуду Дюралекс – 1 500 грн; блендер чорно-сірий – 300 грн; каструля прозора скляна – 1 000 грн, сковороду чавунну квадратну для індукційної плити – 600 грн», збільшивши визначену судом першої інстанції загальну вартість виділеного ОСОБА_2 майна з 24 400 грн до 36 900 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 на суму 25 900 грн (13 000 грн + 12 900 грн), що становить 49,42% від загальної вартості майна (25 900 грн /52 400 грн х 100%), на його користь з ОСОБА_2 підлягає стягненню 897,87 грн (1816,80 грн х 49,42%  / 100%) судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.  
Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 01 серпня 2024 року змінити:
- доповнивши абзац 2 резолютивної частини рішення суду після слів «праску парову – 1 500 грн», словами: «холодильник 2-х камерний LG із сенсорним екраном сірий – 8 000 грн;  гардероб з антресолями чорний – 500 грн; бензокосу помаранчевого кольору – 4 500 грн», збільшивши визначену судом першої інстанції загальну вартість виділеного ОСОБА_1 майна з 24 000 грн до 37 000 грн;
- доповнивши абзац 4 резолютивної частини рішення суду після слів «двері міжкімнаті коричневі зі скляними вставками – 2 000 грн» словами: «морозильну камеру Vestfrost білого кольору – 5 000 грн; диван «Малютка» коричнево-бежевий – 4 500 грн; набір посуду Дюралекс – 1 500 грн; блендер чорно-сірий – 300 грн; каструля прозора скляна – 1 000 грн, сковороду чавунну квадратну для індукційної плити – 600 грн», збільшивши визначену судом першої інстанції загальну вартість виділеного ОСОБА_2 майна з 24 400 грн до 36 900 грн;
Рішення суду в частині стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації недоотриманої частки змінити, зменшивши  її суму з 200 грн до 150 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 897,87 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча                                                                     О.Є. Мамонова

Судді:                                                                            О.К. Євстафієв
                                              
                                                                                       О.Л. Шарапова