ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 р.	Справа № 520/34076/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Петренка Дмитра Олександровича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О., повний текст складено 20.01.25 по справі № 520/34076/24
          за позовом       ОСОБА_1  
          до      Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Петренка Дмитра Олександровича                 
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення шкоди
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
 -визнати дії та виконавче рішення №76725307 приватного виконавця Петренка Дмитра Олександровича щодо накладення арешту та створення негативного балансу на рахунках незаконними та скасувати їх;
- зобов`язати приватного виконавця скасувати арешти на рахунки позивача, а саме: на рахунок у банківській установі АТ "Укргазбанк" № НОМЕР_1 та відновити їх до попереднього стану;
- стягнути з приватного виконавця відшкодування завданої шкоди у розмірі не меншої за найбільшу суму списання в "мінус" з карток позивача, а саме: 97765,80 грн;
- прийняти рішення щодо компенсації завданих збитків.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 адміністративний позов частково задоволено. Визнано протиправними дії приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Петренка Дмитра Олександровича щодо накладення арешту на поточний (зарплатний) рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритому в АБ "Укргазбанк". Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Петренка Дмитра Олександровича від 05.12.2024 по виконавчому провадженню №76725307 про арешт коштів боржника - ОСОБА_1 . Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитро Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить задовольнити апеляційну скаргу, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 року в справі № 520/34076/24 скасувати у повному обсязі,  ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , яка розглядалась в рамках справи № 520/34076/24, на дії приватного виконавця Петренко Д.О. в межах виконавчого провадження № 76725307 та/або закрити провадження у справі.
В обґрунтування вимог скарги посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 28.08.2019 у справі №808/8368/15, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні. Зазначає, що у цій справі предметом спору є оскарження дій приватного виконавця, які полягають, на думку позивачки, у протиправному винесенні постанови про арешт коштів боржника та списанні коштів з «зарплатного рахунку» під час виконання судового рішення у цивільній справі. Також, відповідач наголошує, що постанова приватного виконавця про арешт коштів боржника не входить у перелік постанов, визначених частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно вона в силу частини 1 цієї ж норми Закону може бути оскаржена сторонами виконавчого провадження, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом, тобто до Київського районного суду м. Полтави. Відповідачем зазначено, що ухвала про відкриття провадження від 23.12.2024 у справі винесена протиправно,  оскільки справа не підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. 
Позивач подав відзив, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу приватного виконавця та залишити без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025.
Позивач в судовому засіданні підтримав свої заперечення проти задоволення апеляційної скарги.
Відповідач в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07.09.2023 у справі №644/10999/21 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які отримані за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 77264,92 грн., 3% річних, 3604,73 грн., 7737,61 грн. - інфляційних витрат, а всього - 88607,26 грн.
По справі №644/10999/21 видано виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які отримані за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 77264,92 грн., 3% річних, 3604,73 грн., 7737,61 грн. - інфляційних витрат, а всього - 88607,26 грн.
05.12.2024 постановою приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Петренка Дмитра Олександровича відкрито виконавче провадження №76725307 по примусовому виконанню виконавчого листа у справі №644/10999/21, виданого 15.10.2024 року Київським районним судом міста Полтави про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" суму заборгованості у розмірі 88607,26 грн.
05.12.2024 постановами приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Петренка Дмитра Олександровича визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №76725307  для ОСОБА_1 на суму 300,00 грн. та стягнуто з ОСОБА_1 основну винагороду приватного виконавця на суму 8860,72 грн.
05.12.2024 по виконавчому провадженню №76725307 приватним виконавцем Виконавчого округу Харківської області Петренком Дмитром Олександровичем винесено постанову про арешт коштів боржника - ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 97767,98 грн
09.12.2024 по виконавчому провадженню №76725307  приватним виконавцем Виконавчого округу Харківської області Петренком Дмитром Олександровичем винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, щодо ОСОБА_1 , поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АБ "Укргазбанк".
10.12.2024 по виконавчому провадженню №76725307  приватним виконавцем Виконавчого округу Харківської області Петренком Дмитром Олександровичем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Не погодившись з діями приватного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 05.12.2024, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з  протиправності дій приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Петренка Дмитра Олександровича щодо накладення арешту на поточний (зарплатний) рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритому в АБ "Укргазбанк" та з протиправності постанови приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Петренка Дмитра Олександровича від 05.12.2024 по виконавчому провадженню №76725307 про арешт коштів боржника - ОСОБА_1 .
У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде скасування постанови приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Петренка Дмитра Олександровича від 05.12.2024 по виконавчому провадженню №76725307 про арешт коштів боржника - ОСОБА_1 .
Відмовлючи в іншій частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України у редакції, чинній на час розгляду справи судами).
За визначенням пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
Разом з тим відповідно до ч. 2 ст. 4. п.1 ч. 2 ст. 17 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України в указаній редакції).
Наведені норми узгоджуються з положеннями ст. 2, 4 та 19 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Таким чином, до компетенції адміністративних судів на час розгляду справи судами попередніх інстанцій належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких була перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.
Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
На вказаному наголошено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17, від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 2 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, Верховного Суду від 20 липня 2023 року у справі №521/1844/23.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII).
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII).
Учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII).
Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII).
Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII).
За приписами ч. 1 та 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби встановлений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно з ч.ч.1-2 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. 
Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII)..
Статтею 36 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII, встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом.
Статтею 287 КАС України встановлені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Так, частиною першою статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Отже, рішення, дії чи бездіяльність виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду виключно у тому випадку, якщо законом не встановлений інший порядок їх оскарження.
Відповідно до ст.447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частиною 1 статті 448 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Враховуючи наведені норми процесуального і матеріального права, колегія суддів зазначає, що приватний виконавець є суб`єктом владний повноважень, рішення якого, зокрема постанова про арешт майна боржника, може бути оскаржене до суду виключно сторонами виконавчого провадження, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17, від 05 червня 2019 року у справі № 911/100/18, а також у постанові Верховного Суду від 24 березня 2023 року у справі № 640/12384/21.
Таким чином, оскаржувана постанова про арешт коштів боржника від 05.12.2024 винесена в межах виконавчого провадження ВП №76725307 з примусового виконання виконавчого листа у справі №644/10999/21, виданого 15.10.2024 року Київським районним судом міста Полтави, може бути оскаржена до Київського районного суду міста Полтави в порядку цивільного судочинства сторонами цього виконавчого провадження, іншими учасниками або особами цього виконавчого провадження.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України вказав, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Вирішення питання щодо віднесення справи до відповідної юрисдикції, є одним з важливіших етапів, оскільки, суд який не має юрисдикцію розглядає справу, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом у такому випадку.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.
Колегія суддів зазначає, що оскільки позивачем у даній справі фактично оскаржуються дії та постанова приватного виконавця про арешт коштів боржника по примусовому виконанню виконавчого листа у справі №644/10999/21, виданого 15.10.2024 року Київським районним судом міста Полтави в порядку цивільного судочинства, справа № 520/34076/24 була не підсудна Харківському окружному адміністративному суду та має розглядатися Київським районним судом міста Полтави.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково розглянув даний спір, оскільки його розгляд віднесено до юрисдикції цивільного суду.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з закриттям провадження у справі.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу   задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 по справі № 520/34076/24  скасувати.
Закрити провадження у справі №520/34076/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Петренка Дмитра Олександровича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення шкоди.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    І.М. Ральченко   	

Повний текст постанови складено 03.03.2025 року