Номер провадження: 22-ц/813/2131/24 
Справа № 1522/27998/12
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       17.10.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Венжик Л.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
стягувача акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», представника Шидерової Н.С., 
від боржника ОСОБА_1 – не з`явились, 
від суб`єкта оскарження державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі – не з`явились,
переглянувши справу №1522/27998/12 за скаргою боржника ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю стягувача акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за апеляційною скаргою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2023 року у складі судді Чернявської Л.М., -

в с т а н о в и в :

Боржник ОСОБА_1 , звернувшись 29 вересня 2022 року до суду з вищеназваною скаргою, вказала, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2013 року в справі №1522/27998/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 3870 доларів США. Дане рішення було звернуте до примусового виконання, в ході якого державним виконавцем накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону відчуження майна. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2019 року заочне рішення суду від 25 березня 2013 року скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку та 02 грудня 2020 року ухвалено рішення про відмову в позові. При зверненні до виконавчої служби для скасування арешту та заборони відчуження майна, що були накладені при виконанні судового рішення, що скасоване, отримала відмову.
Боржник ОСОБА_1 після усунення недоліків поданої скарги остаточно просила:
визнати неправомірною бездіяльність Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не скасування арешту, накладеного на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2013 року в справі №1522/27998/12, що скасовано, а саме арешту з нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 5422227) від 22 квітня 2014 року, накладеного о 09:48:33 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер б/н від 09 квітня 2014 року державного виконавця Зозулянського І.В. Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з описом предмета обтяження на все нерухоме майно ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );
зняти арешт з нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 5422227) від 22 квітня 2014 року, накладений о 09:48:33 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер б/н від 09 квітня 2014 року державного виконавця Зозулянського І.В. Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з описом предмета обтяження на все нерухоме майно ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) (а.с.1-6, 26-31). 
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі (а.с.35).
Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скаргу не визнав, зазначивши, що 09 квітня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відомості про яку внесено до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно під №5422227. Згідно бази даних АІС «Автомобіль» боржнику на праві приватної власності належить автомобіль «Mitsubishi Lancer», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який постановою державного виконавця від 30 травня 2014 року оголошений у розшук. 09 червня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що майно не виявлено протягом року з дня оголошення у розшук. При завершенні виконавчого провадження підстави для зняття арешту у державного виконавця були відсутні. Повторно виконавче провадження №51274528 було відкрито постановою державного виконавця від 01 червня 2016 року; постановою державного виконавця від 26 червня 2016 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». При завершенні виконавчого провадження підстави для зняття арешту у державного виконавця були відсутні. Згідно відомостей, які містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження, виконавчий документ повторно до відділу не надходив. За чинним законодавством у випадку наявності арешту на майно боржника, яке не було знято під час закінчення виконавчого провадження, в органу ДВС відсутнє право на скасування відповідної постанови, а у випадку якщо не встановлено порушення порядку накладення арешту у керівника відповідного відділу виконавчої служби також відсутнє відповідне право. Арешт майна боржника та виконавча дія по завершенню виконавчого провадження відбулась ще до ухвалення судом рішення про скасування рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий документ (а.с.105-108).
Стягувач АТ «Державний ощадний банк України» скаргу не визнав, у письмових поясненнях вказав, що на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 09 червня 2015 року на підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», а також постанови про закінчення виконавчого провадження від 26 червня 2016 року на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця були відсутні передбачені вказаним Законом (в редакції 1999 року) підстави для зняття арешту. Частиною 4 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року) у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (а.с.117-118).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено (а.с.131-133).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу суду.
В апеляційній скарзі Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просить ухвалу суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні скарги (а.с.140-146).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість ухвали з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. Державний виконавець зобов`язаний діяти лише у межах норм спеціального Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії вчинено в порядку, спосіб та у межах вказаного Закону. Зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови саме у виконавчому провадженні. Законодавець зазначає, що саме така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках виключно на підставі рішення суду. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що виконавчий документ №1522/27998/12 втратив чинність у зв`язку зі скасуванням судового рішення на підставі якого його було видано. При цьому, державним виконавцем було накладено арешт на майно ОСОБА_1 , реалізація якого на виконання виконавчого документу так і не була здійснена і не здійснена на даний час. Перебування за вказаних обставин належного ОСОБА_1 майна під арештом за відсутності на виконанні виконавчої служби будь-якого виконавчого документа порушує право ОСОБА_1 на користування належним їй майном. Після скасування заочного рішення, що перебувало на виконанні, іншим рішенням суду від 02 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні позову АТ «Ощадбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості. В контексті того факту, що виконавчий документ №1522/27998/12 є не чинним, посилання апелянта на інші виконавчі провадження, які нібито мають значення для вирішення справи, не мають значення (а.с.164-165). 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, ухвали суду без змін з огляду на наступне.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2013 року в справі №1522/27998/12, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором.
На виконання рішення суду від 25 березня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси видано 25 квітня 2013 року Виконавчий лист №1522/27998/12 на боржника ОСОБА_1 про стягнення на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості в загальній сумі 3870,00 доларів США.
Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень Виконавчий лист №1522/27998/12, виданий Приморським районним судом м. Одеси 25 квітня 2013 року на боржника ОСОБА_1 , перебував на примусовому виконанні; у виконавчому провадженні №42866684 постановою від 09 квітня 2014 року старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 .
Виконавче провадження №42866684 з примусового виконання Виконавчого листа №1522/27998/12, виданого Приморським районним судом м. Одеси 25 квітня 2013 року на боржника ОСОБА_1 , було завершено постановою державного виконавця від 09 червня 2015 року на підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».
Стягувач виконавчий документ пред`явив повторно до примусового виконання.
Виконавче провадження №51274528 з примусового виконання Виконавчого листа №1522/27998/12, виданого Приморським районним судом м. Одеси 25 квітня 2013 року на боржника ОСОБА_1 , було завершено постановою державного виконавця від 26 червня 2016 року на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».
Автоматизована система виконавчих проваджень не містить відомостей про подальше пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2019 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2013 року в справі №1522/27998/12 скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку, в ході якого рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
       Закон України «Про виконавче провадження» передбачає зняття арешту за рішенням суду.
       Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
       Чинна судова практика щодо захисту прав боржника у виконавчому провадженні у разі повного виконання рішення суду орієнтує на те, що боржник вправі просити зобов`язати державну виконавчу службу зняти арешт із майна.
       В даному випадку остаточним судовим рішенням відмовлено у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. 
       Арешт майна боржника здійснюється для забезпечення реального виконання виконавчого документа.
       В даному випадку виконавчий документ, в порядку примусового виконання якого накладено арешт на майно ОСОБА_1 , не підлягає виконанню, так як обов`язок боржника відсутність у зв`язку з ухваленням 02 грудня 2020 року в справі №1522/27998/12 судового рішення про відмову в позові про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості.
       За таких обставин, підстав для збереження чинності арешту майна ОСОБА_1 немає. 
       Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з добровільним його виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу чи у зв`язку з відсутністю обов`язку боржника після ухвалення судового рішення про відмову у стягненні тощо. 
       За таких обставин, зняття арешту, накладеного на майно боржника для забезпечення виконання судового рішення, що було скасовано, є правильним, оскільки в подальшому застосуванні арешту майна немає необхідності.
       Наявність нескасованого арешту на майно боржника за умови відсутності обов`язку боржника та майнових претензій з боку стягувача до нього є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. 
               Підстави для відмови ОСОБА_1 у задоволенні вимог скарги щодо зобов`язання зняти арешт з майна за викладених обставин відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2023 року за скаргою боржника ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю стягувача акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 30 грудня 2024 року. 

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева 

Є.С.Сєвєрова