П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/11595/24	

Категорія:112010200          Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 03.07.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Одеській області про:
-          визнання протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу періоди: з 01 вересня 1978 року по 25 червня 1981 року навчання у Білгород-Дністровському педагогічному училищі; з 31 серпня 2005 року по 30 вересня 2020 року (по дату призначення пенсії за віком) на посаді викладача по хоровому класу та сольного співу Березівської музичної школи для нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсії станом на дату її призначення, яка не підлягає оподаткуванню;
-          зобов`язання ГУПФ України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу періоди: з 01 вересня 1978 року по 25 червня 1981 року навчання у Білгород-Дністровському педагогічному училищі; з 31 серпня 2005 року по 30 вересня 2020 року (по дату призначення пенсії за віком) на посаді викладача по хоровому класу та сольного співу Березівської музичної школи нарахувати та виплати грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсії станом на дату її призначення, яка не підлягає оподаткуванню.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що 08 січня 2024 року звернулася до ГУПФ України в Одеській області із заявою, в якій просила зарахувати період навчання у Білгород-Дністровському педагогічному училищі з 01 вересня 1978 року по 25 червня 1981 року та період роботи в Березівській музичній школі з 31 серпня 2005 року по 30 вересня 2020 року до спеціального стажу, який дає право на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсії та нарахувати і виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій за віком станом на день призначення, яка не підлягає оподаткуванню передбачену п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі – Закон №1058-IV). Відповідач направив листа від 26 січня 2024 року, в якому посилається на лист від 17 грудня 2020 року №12024-11937/П-02/8-1500/20, з якого вбачається, що в розрахунок тривалості спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років не зараховано період: з 01 вересня 1978 року по 25 червня 1981 року навчання у Білгород-Дністровському педагогічному училищі (прізвище ОСОБА_2 змінено на ОСОБА_3 , прізвище ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_4 , про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис та підтверджується витягом Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища); з 31 серпня 2005 року по 30 вересня 2020 року на посаді викладача по хоровому класу та сольного співу Березівської музичної школи. 
Позивач вважав такі дії відповідача протиправними, оскільки період навчання позивача у Білгород-Дністровському педагогічному училищі з 01 вересня 1978 року по 25 червня 1981 року підлягає зарахуванню до спеціального страхового стажу позивача в силу приписів п."д" ч.3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ (далі – Закон №1788-ХІІ), , а період трудової діяльності на посаді викладача по хоровому класу та сольного співу Березівської музичної школи з 31 серпня 2005 року по 30 вересня 2020 року підлягає зарахуванню до спеціального страхового стажу позивача, оскільки викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного начального закладу, тобто працівником освіти. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій виплачується особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п."е"-"ж" ст. 55 Закону №1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків – 35 років, для жінок – 30 років) на таких посадах відповідно до "Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (далі – Перелік №909).
Відповідно до переліку типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад музична школа відноситься до позашкільних навчальних закладів, у якому посада вчителя не передбачена. На зазначених підставах період з 31 серпня 2005 року по 30 вересня 2020 року не зараховано до спеціального стажу. Оскільки на дату досягнення пенсійного віку позивач не працювала на посаді, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, право на виплату грошової допомоги відсутнє. Щодо не зарахування періоду навчання позивача з 01 вересня 1978 року по 25  червня 1981 року. Головне управління зазначає, що період навчання не відноситься до спеціального стажу, який визначає право на призначення грошової допомоги, він зараховується тільки до страхового стажу. Також у відзиві заявлено клопотання про залишення позовної зави без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду. 
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу періодів: з 01 вересня 1978 року по 25 червня 1981 року навчання у Білгород-Дністровському педагогічному училищі; з 31 серпня 2005 року по 30 вересня 2020 року (по дату призначення пенсії за віком) на посаді викладача по хоровому класу та сольного співу Березівської музичної школи для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV станом на дату її призначення. 
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального страхового стажу періоди: з 01 вересня 1978 року по 25 червня 1981 року навчання у Білгород-Дністровському педагогічному училищі; з 31 серпня 2005 року по 30 вересня 2020 року (по дату призначення пенсії за віком) на посаді викладача по хоровому класу та сольного співу Березівської музичної школи для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" станом на дату її призначення та повторно розглянути заяву від 08 січня 2024 року про нарахування і виплату грошової допомогу у розмірі 10 місячних пенсій за віком відповідно п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV станом на день призначення й прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ГУПФ України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968 грн. 96 коп.
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги:
-          що грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій виплачується особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1788-ХІІ, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п."е"-"ж" ст. 55 Закону №1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків – 35 років, для жінок – 30 років) на таких посадах, відповідно до Переліку №909. Відповідно до переліку типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад музична школа відноситься до позашкільних навчальних закладів, у якому посада вчителя не передбачена. На зазначених підставах період з 31 вересня 2005 року по 30 вересня 2020 року не зараховано до спеціального стажу;
-          позивач вперше звернулася зі зверненням про нарахування та виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій 07 грудня 2020 року, ГУПФ України в Одеській області 17 грудня 2020 року було надано відповідь із детальними роз`ясненнями всіх питань, порушених у зверненні. Тобто, позивач вже в кінці 2020 року знала про відсутність права на цю допомогу та причини незарахування спірного періоду до спеціального стажу.
-          відповідно до ч.1 ст. 73 Закону №1058-IV кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків (частини єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) та використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду. Згідно ч.2 ст. 73 Закону №1058-IV забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Таким чином, задоволення такої позовної вимоги щодо стягнення судового збору призведе до нецільового використання коштів.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року іншими учасниками справи не оскаржено.
Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУПФ України в Одеській області та з 01 жовтня 2020 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до ст. 26 Закону№1058-IV.
У грудні 2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсії. 
Листом від 17 грудня 2020 року №12024-11937/П-02/8-1500/20 відповідач повідомив позивача, що відповідно до переліку типів позашкільних начальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад, музична школа відноситься до позашкільних навчальних закладів, у якому посада вчителя не передбачена. На зазначених підставах, період з 31 серпня 2005 року по 30 вересня 2020 року не зараховано до спеціального стажу. Оскільки на дату досягнення пенсійного віку позивач не працювала на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, право на виплату такої грошової допомоги відсутнє. 
Аналогічне звернення подавалась позивачем у листопаді 2023 року, на яке відповідач листом від 23 листопада 2023 року № 38609-35291/П-02/8-1500/23 надав аналогічну відповідь.
08 січня 2024 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила зарахувати період навчання у Білгород-Дністровському педагогічному училищі з 01 вересня 1978 року по 25 червня 1981 року та період роботи в Березівській музичній школі з 31 серпня 2005 року по 30 вересня 2020 року до спеціального стажу, який дає право на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсії та нарахувати і виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій за віком станом на день призначення, яка не підлягає оподаткуванню передбачену п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV.
Листом від 26 січня 2024 року №3035-1335/П-02/8-1500/24 відповідач повторно роз`яснив позивачу, що спірний стаж не підлягає зарахуванню, а тому право на виплату такої грошової допомоги відсутнє. 
Відповідно до диплому серії НОМЕР_1 позивач у період з 01 вересня 1978 року по 25 червня 1981 року навчалась у Білгород-Дністровському педагогічному училищі на спеціальності "музичне виховання" та отримала кваліфікацію "вчитель співів, музичний вихователь".
Згідно із записом №5 у трудовій книжці серія НОМЕР_2 позивач з 31 серпня 2005 року прийнята на посаду викладача хорового класу та сольного співу в Березівській музичній школі.
Як вбачається із довідки Управління освіти, молоді, спорту та культури, охорони здоров`я та соціальної політики Виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області від 13 жовтня 2020 року №01/01-07/473 позивач з 31 серпня 2005 року по теперішній час (час видачі довідки) працює на посаді викладача Комунального закладу "Березівська міська музична школа".
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 та уточнюючої довідки Управління освіти, молоді, спорту та культури, охорони здоров`я та соціальної політики Виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області від 13 жовтня 2020 року № 01/01-07/473 з 31 серпня 2005 року по дату призначення позивачу пенсії – 30 вересня 2020 року позивач працювала на посаді "викладача хорового класу та сольного співу" в Березівській музичній школі. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що період роботи позивача на посаді викладача хорового класу та сольного співу в Березівській музичній школі підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи, навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком №909.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до диплому серії НОМЕР_1 позивач у період з 01 вересня 1978 року по 25 червня 1981 року навчалась у Білгород-Дністровському педагогічному училищі на спеціальності "музичне виховання" та отримала кваліфікацію "вчитель співів, музичний вихователь". Такими чином, період навчання в середньому спеціальному закладі входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. 46 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст.51 ст. 52 п."е" ч.1 ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", п.2-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ч.1 ст. 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту", розділом 1 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 51 Закону №1788-ХІІ передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Відповідно ст. 52 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до п."е" ст. 55.
Згідно п."е" ч.1 ст. 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом №213 та Законом №911) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон №213-VIII) ст. 55 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції. Так право на пенсію за вислугу років відповідно до п."е" вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року – не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі – Закон №911-VIII) внесені зміни до ст. 55 Закону №1788-ХІІ, зокрема у п."е" в абзаці першому слова "незалежно від віку" замінено словами та цифрами "після досягнення 55 років і"; доповнено абзацами дванадцятим-двадцять п`ятим. Отже, п."е" у зазначеній редакції визначав, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п."а" ст. 54, ст. 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII.
У вищенаведеному рішенні, Конституційний Суд України зазначив, що внесення змін Законом №213 до оспорюваних положень Закону №1788-XII щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст. 51 Закону №1788-XII а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст. 51 Закону №1788-XII поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст.ст. 54, 55 Закону №1788-XII. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону №1788-XII випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених п."а" ст. 54, пп.пп."а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" ст. 55 Закону №1788-XII, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Тобто, з зазначеного вбачається, що починаючи з 04 червня 2019 року при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до п."е" ст. 55 Закону №1788-XII, пенсійний орган має керуватися вказаною нормою в редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII, яка визначала право працівників освіти на отримання пенсії за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років незалежно від віку.
При цьому, згідно з п.16 Прикінцевих положень положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Відповідно п.2-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.ст. 52, 54 та 55 Закону №1788-XII, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII набрав чинності 11 жовтня 2017 року.
Таким чином, при визначенні права особи на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення" п.2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має враховуватися спеціальний стаж роботи особи станом на 11 жовтня 2017 року та, в цьому випадку, повинен становити не менше 25 років.
Колегія суддів враховує, що ч.1 ст. 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" передбачено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з диплому позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 01 вересня 1978 року по 25 червня 1981 року навчалась у Білгород-Дністровському педагогічному училищі на спеціальності "музичне виховання" та отримала кваліфікацію "вчитель співів, музичний вихователь".
Крім того, згідно із записом №5 у трудовій книжці серія НОМЕР_2 позивач з 31 серпня 2005 року прийнята на посаду викладача хорового класу та сольного співу в Березівській музичній школі.
Тобто, перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією у даному випадку не перевищує трьох місяців.
Таким чином, період навчання з 01 вересня 1978 року по 25 червня 1981 року навчання у Білгород-Дністровському педагогічному училищі підлягає до зарахуванню спеціального стажу роботи позивача, який дає їй право на призначення пенсії за віком, як працівнику освіти.
Щодо зарахування до спеціального страхового стажу періоду трудової діяльності на посаді викладача по хоровому класу та сольного співу Березівської музичної школи з 31 серпня 2005 року по 30 вересня 2020 року, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з розділом 1 Переліку №909 що в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах посадами, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, є: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Таким чином, наведеним Переліком визначено навчальні і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років.
Разом з тим, Кабінетом Міністрів України дорученням від 06 січня 1995 року №397/21 погоджено поширити на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання Порядок призначення пенсій за вислугу років, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909, без внесення змін до неї, що підтверджується листом Міністерства соціального захисту населення України від 01 лютого 1995 року №01-3/133-02-2.
Вказане свідчить про те, що особа, яка займає посаду викладача в музичній школі, є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти, і робота на такій посаді дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п."е-ж" ст. 55 Закону №1788-ХІІ. Отже, стаж роботи особи на посаді викладача повинен зараховуватися до страхового стажу відповідно до п."е" ст. 55 Закону №1788-ХІІ, навіть якщо така посада прямо не передбачена Переліком №909.
Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 233/4308/17, відповідно до якої викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що викладач позашкільного навчального закладу є педагогічним працівником цього позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем повинен зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні статті 55 пункту е Закону України Про пенсійне забезпечення при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком №909.
Приписами ст. 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, саме трудова книжка працівника є основним документом, який підтверджує його трудовий стаж. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №159/4315/16-а, від 26 квітня 2021 року у справі №348/2180/16-а.
Як вбачається з записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 та уточнюючої довідки Управління освіти, молоді, спорту та культури, охорони здоров`я та соціальної політики Виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області від 13 жовтня 2020 року №01/01-07/473 з 31 серпня 2005 року по дату призначення позивачу пенсії – 30 вересня 2020 року позивач працювала на посаді "викладача хорового класу та сольного співу" в Березівській музичній школі.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи позивача на посаді викладача хорового класу та сольного співу в Березівській музичній школі підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи, навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком №909.
Щодо посилань апеляційної скарги на пропуск строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Так, апелянт вказує, що про порушення свої прав ОСОБА_1 дізналась в кінці 2020 року та знала про відсутність права на цю допомогу та причини незарахування спірного періоду до спеціального стажу, а тому ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду відповідно до положень ст. 122 КАС України.
Колегія суддів не приймає вищезазначений довід апеляційної скарги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, що попередні звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу були про зарахування періоду роботи в Березівській музичній школі з 31 серпня 2005 року по 30 вересня 2020 року до спеціального стажу, який дає право на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсії та нарахувати і виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій за віком станом на день призначення, яка не підлягає оподаткуванню передбачену п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV.
Разом з тим, 08 січня 2024 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій зокрема, просила зарахувати період навчання у Білгород-Дністровському педагогічному училищі з 01 вересня 1978 року по 25 червня 1981 року та період роботи в Березівській музичній школі, що дають право на отримання грошової допомоги передбаченої п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV.
Тоді як, листом від 26 січня 2024 року №3035-1335/П-02/8-1500/24 відповідач вказав, що спірні періоди не підлягають зарахуванню до спеціального стажу, а тому право на виплату такої грошової допомоги відсутнє.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що попередні звернення стосувались тільки періоду роботи в Березівській музичній школі, тоді як предметом розгляду у даній справі є протиправність дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу і періоду навчання у Білгород-Дністровському педагогічному училищі, і періоду роботи в Березівській музичній школі.
Таким чином, позивач дізналася про незарахування до спеціального стажу спірних періодів (навчання у Білгород-Дністровському педагогічному училищі та роботи в Березівській музичній школі) у січні 2024 року, тоді як з позовом до суду звернулась 15 квітня 2024 року, тобто в межах строку передбаченим ст. 122 КАС України.
За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Крім того, колегія суддів критично відноситься до твердження апелянта про необґрунтованість стягнення з ГУПФ України в Донецькій області витрат по сплаті судового збору з посиланням на ст. 73 Закону №1058-IV, оскільки процесуальні правовідносини з приводу розподілу судових витрат регулюються ст. 139 КАС України, яка, стосовно цих правовідносин, є спеціальної правової нормою і тому підлягає застосуванню.
Згідно п.1 ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 06 лютого2025 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.