ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6049/24                                        Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ТРОФІМОВА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року                                                                      м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Штульман І.В.,
суддів                              - Заїки М.М., Черпака Ю.К.,
при секретарі                    - Головченко В.М.,
за участю                    - представників сторін, -
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_1 ), звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач; в/ч НОМЕР_1 ) про:
- визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому грошового забезпечення за період проходження служби з 01 березня    2022 року до 31 березня 2022 року в ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
- стягнення з військової частини НОМЕР_1 на його користь грошового забезпечення за період проходження служби з 01 березня 2022 року до 31 березня 2022 року в ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 13546,15 грн; 
- визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати йому додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168) у сумі 100000,00 грн за лютий, березень, квітень, травень 2022 року; 
- стягнення з військової частини НОМЕР_1 на його користь додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 у сумі 100000,00 грн за період з 24 лютого 2022 року до        14 травня 2022 року у сумі 272695,84 грн. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від       23 жовтня 2024 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю. 

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що інформація у довідці про доходи відмінна від інформації, що зазначена у витязі з розрахунково-платіжних відомостей.
Також апелянт наголосив на необхідності застосування Постанови №168 у редакціях від 28 лютого 2022 року, від 07 березня 2022 року, від 24 березня 2022 року, від 02 квітня 2022 року відповідно.

Додатково апелянт зазначив, що з наявних у матеріалах справи копій постанов про закриття кримінальних проваджень стосовно ОСОБА_1 вбачається, шо позивач не зраджував військовій присязі, самовільно не залишав район виконання бойових завдань, не ухилявся від військової служби в умовах воєнного стану та не ухилявся від виконання наказів.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначив, що грошове забезпечення за березень 2022 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено в повному обсязі у квітні 2022 року. Крім того зауважив, що в матеріалах справи відсутні жодні докази, які б свідчили, що позивач в період з лютого по травень 2022 року брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах бойових дій у період здійснення зазначених заходів. Додатково наголосив, що пунктом дев`ятим Наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від           31 березня 2022 року №164-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» (далі - Наказ №164-АГ) передбачено, що до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн або 30000,00 грн не включати військовослужбовців, які, зокрема самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували або відмовилися від виконання бойового завдання.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, ухваливши нове про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 30 вересня 2021 року до 14 травня 2022 року проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 та наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 14 травня 2022 року №72-ОС виключений зі списків особового складу, після чого вибув для подальшого проходження служби до               НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України з 14 травня 2022 року (а.с.54).
З довідки про доходи від 09 листопада 2023 року №795 вбачається, що з січня          2022 року по травень 2022 року позивач отримав 84520,40 грн, з яких: за січень 2022 року - 19041,12 грн, за лютий - 20760,35 грн, за квітень - 28350,17 грн, за травень - 16368,76 грн (а.с.19). 
17 травня 2024 року представник позивача (адвокат Стрикаль Олександр Васильович) звернувся з адвокатським запитом від 17 травня 2024 року до начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якому просив: надати інформацію та документ про суми нарахувань ОСОБА_1 , зокрема про суми грошового забезпечення за період проходження служби з 01 березня 2022 року до 31 березня 2022 року в ІНФОРМАЦІЯ_1 військова частина НОМЕР_1 (а.с.21-23). 
Листом від 02 червня 2024 року №08-5490-24 відповідач надав відповідь на адвокатський запит та зазначив, що грошове забезпечення за березень 2022 року було нараховане в квітні 2022 року, а інформація щодо перебування ОСОБА_1 у період з 28 лютого 2022 року до 09 березня 2022 року в оточенні у м. Волновасі Донецької області відсутня (а.с.55). До згаданого листа також було долучено розрахунковий лист за квітень 2022 року та витяг з журналу службово-бойових дій НОМЕР_3 прикордонного загону від 23 грудня 2023 року (а.с.56, 66).
Вважаючи протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року та додаткової винагороди за період з 24 лютого 2022 року по 14 травня 2022 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 у спірному періоді приймав участь у бойових діях чи заходах з безпосередньої відсічі і стримуванні збройної агресії в період перебування безпосереднього в районах ведення бойових дій, оскільки така інформація не підтверджуються відомостями журналів бойових дій зведеного загону службово-бойових дій, вахтового, навігаційного-вахтового, навігаційного журналу), журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад). Крім того, грошове забезпечення позивачу ОСОБА_1 за березень 2022 року було нараховано у квітні 2022 року.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
За приписами частини другої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан.
Відповідно до пунктів 4 та 6 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» Кабінет Міністрів України: зобов`язано невідкладно забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України; доручено забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
Кабінет Міністрів України на виконання цих указів Президента України ухвалив Постанову №168, якою, серед іншого, передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди.
Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (у первинній редакції) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 грн щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Згодом цей пункт Постанови №168 був змінений згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року №217, від 22 березня 2022 року №350, від 01 квітня 2022 року №400, від 01 липня 2022 року №754, від 07 липня 2022 року №793.
Зокрема, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року №793 (яка, згідно з пунктом 2, набрала чинності з дня її опублікування (19 липня 2022 року) та застосовується з 24 лютого 2022 року) до Постанови №168 внесено зміни, зокрема:
« 1. У пункті 1: 
1) в абзаці першому слова і цифри "додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно" замінити словами і цифрами "додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць";
2) доповнити пункт після абзацу першого новим абзацом такого змісту: "Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.";
2. Абзац шостий пункту 2 після слів "під час захисту Батьківщини у період дії воєнного стану" замінити словами "у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів".
3. Доповнити постанову пунктом 2-1 такого змісту: "2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів."
Враховуючи вищенаведене, до спірних правовідносин (в частині нарахування та виплати додаткової винагороди) необхідно застосовувати Постанову №168 у редакції від      19 липня 2022 року (застосовується з 24 лютого 2022 року), а не у редакціях від 28 лютого 2022 року, від 07 березня 2022 року, від 24 березня 2022 року, від 02 квітня 2022 року, як стверджує апелянт.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 06 серпня 2024 року у справі №400/10311/23, від 25 січня 2024 року у справі №560/1216/23.
Згідно з наказом Міністра оборони України від 01 квітня 2022 року №98, (застосовується з 24 лютого 2022 року) внесені зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Для врегулювання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, Міністр оборони України видав, зокрема, окремі доручення від 25 березня 2022 року №248/1298 та від 23 червня 2022 року №912/з/29 (доведено до відома кожної окремої військової частини (установи) телеграмами).
За змістом пункту 1 Окремого доручення Міністра оборони України від 25 березня 2022 року №248/1298 (яке діяло до 01 червня 2022 року) під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).
Згідно з пунктом 2 Окремого доручення Міністра оборони України від 25 березня   2022 року №248/1298 на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) потрібно встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах: 
- 100000,00 грн - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);
- 30000,00 грн - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).
Згідно пункту 3 Окремого доручення від 25 березня 2022 року №248/1298 райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави необхідно визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.
Згідно з пунктом 4 Окремого доручення Міністра оборони України від 25 березня   2022 року №248/1298 командирам військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), потрібно щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до цієї телеграми.
Крім того, пунктом 5 Окремого доручення Міністра оборони України від 25 березня 2022 року №248/1298 встановлено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн або 30000,00 грн необхідно здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Згідно з пунктом 1 Окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня      2022 року №912/з/29 14 (яке, згідно з пунктом 14, застосовується з 01 червня 2022 року (крім абзацу третього пункту першого, абзацу четвертого пункту сьомого та підпункту 9.11 пункту дев`ятого (в частині виплати додаткової винагороди військовослужбовцям за час проходження підготовки (навчання) за кордоном щодо порядку застосування, обслуговування та ремонту різних видів озброєння та військової/спеціальної техніки) цього доручення, які застосовуються з 24 лютого 2022 року) під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;
бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; .
У пункті 3 Окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/29 зазначено: «Райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.
Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); 
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. 
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Генеральному штабу Збройних Сил України довести до військ затверджений Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України перелік органів військового управління (штабів угрупування військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, що мають право видавати довідки про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або заходах відряджених до цих органів військовослужбовців за формою, наведеною в додатку №4 до цього доручення».
Верховний Суд звертав увагу, що за приписами статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року №1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон №1932-XII) бойові дії - це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); район воєнних (бойових) дій - це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
Постановка бойових завдань підрозділам (елементам бойового порядку) здійснюється бойовим наказом, під час ведення бою (дій) або в інших умовах бойової обстановки - бойовим розпорядженням. Зазвичай вони доводяться до командирів підрозділів в усній формі.
У бойовому наказі вказується: висновки з оцінювання противника; завдання, які виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій військової частини (підрозділу), а також завдання сусідів і розмежувальні лінії з ними; бойове завдання військової частини (підрозділу) та замисел бою (дій); бойові завдання штатним і доданим підрозділам (елементам бойового порядку); норма витрат ракет і боєприпасів на виконання бойового завдання; місце і час розгортання ОКП (ксП) та напрямок його переміщення, порядок передачі управління; час готовності до виконання завдання та порядок доповіді замислу старшому командиру.
У бойовому розпорядженні зазвичай командир вказує: стислі відомості про положення та характер дій противника; завдання, що виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій підрозділів; бойове завдання підпорядкованим підрозділам; час готовності до бою (дій). За необхідності у ньому можуть бути зазначені завдання військової частини (підрозділу), сусідів та інші дані.
Бойові (попередні бойові) розпорядження і вказівки, які віддає командир усно, записуються в журнал відданих і отриманих розпоряджень, у якому відображається: дата, час і зміст розпоряджень, спосіб їх передачі або отримання, кому вони передані або повинні бути передані, від кого отримані.
Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що військовослужбовцям Збройних Сил України на період дії  воєнного  стану  щомісячно  виплачується  додаткова винагорода в розмірі 30000,00 грн, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата додаткової винагороди до 100000,00 грн на місяць здійснюється за місцем перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні (за місцем штатної служби військовослужбовця) за умови документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця в зазначених бойових діях або заходах.
Документальним підтвердженням такої участі слугують наступні документи: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки (підсумкове, термінове, позатермінове) або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад), рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (спеціальних) завдань.
З наведеного слідує, що саме по собі перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн на місяць, передбаченої Постановою №168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови №168 означають «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» та належне підтвердження цих обставин.
Як вбачається з матеріалів справи, листом відповідача від 02 червня 2024 року надано відповідь на адвокатський запит представника позивача та додано, зокрема, витяг з журналу службово-бойових дій НОМЕР_3 прикордонного загону від 23 грудня 2022 року (а.с.55-56, 66). 
У згаданому вище витязі від 23 грудня 2022 року наявні наступні записи: 
- 24 лютого 2022 року - початок збройної агресії Російської Федерації проти України;
- 20 березня 2022 року - від начальників підрозділів охорони державного кордону отримано уточнені дані по особовому складу, відповідно до яких, позивач зрадив військовій присязі та самовільно залишив район виконання бойових завдань з 10 березня 2022 року; 
- 24 березня 2022 року - отримано інформацію про затримання військовослужбовця ОСОБА_1 , який знаходився в Національній академії державної прикордонної служби України (далі - ДПС України) ім. Б. Хмельницького, котрого буде направлено до                    НОМЕР_2 прикордонного району для виконання бойових завдань; 
- 27 березня 2022 року - від ЗНЗ-коменданта " ІНФОРМАЦІЯ_2 " отримано уточненні дані по особовому складу, відповідно до яких ОСОБА_1 ухилявся від військової служби та відмовився виконувати наказ (25 березня 2022 року).
Разом з тим, в матеріалах справи наявні постанови Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську (далі - ТУ ДБР у м. Краматорськ) у кримінальних провадженнях №42022052120000084, №42022052120000191, №42022052100000081. 
Постановою ТУ ДБР у м. Краматорськ від 16 серпня 2022 року кримінальне провадження №42022052120000084 закрито в частині у відношенні ОСОБА_1 на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) (а.с.94-96). У згаданій постанові зазначено, що 19 березня 2022 року старший сержант ОСОБА_1 повернувся до місця дислокації підрозділу.
Постановою ТУ ДБР у м. Краматорськ від 09 червня 2022 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42022052120000191 від 12 квітня 2022 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях, крім інших, ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 408 Кримінального кодексу України (а.с.91-93).
Постановою ТУ ДБР у м. Краматорськ від 08 серпня 2022 року кримінальне провадження №42022052100000081 закрито на підставі пункту другого частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях військовослужбовців, зокрема ОСОБА_1 , об`єктивної сторони злочину, передбаченого частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України. Із вказаної постанови вбачається, що досудовим слідством встановлено наступне:
09 березня 2022 року позивач перебував у м. Волноваха та попав під обстріл під час виконання бойового завдання, внаслідок чого отримав ушкодження;
13 березня 2022 року ОСОБА_1 встановили діагноз: контузія головного мозку та рекомендовано лікування протягом 10 днів;
до 23 березня 2022 року позивач перебував на території Національної академії ДПСУ у м. Хмельницький;
25 березня 2022 року, незважаючи на погане самопочуття, старший сержант ОСОБА_1 прибув у м. Курахове, однак в той же день було прийнято рішення про його повернення до м. Краматорськ у зв`язку із поганим станом здоров`я;
25 березня 2022 року позивач прибув до м. Краматорськ, де і по даний час (08 серпня 2022 року) виконує поставлені завдання, зокрема, охорону військового містечка.
Враховуючи постанови ТУ ДБР у м. Краматорськ від 09 червня 2022 року, від              08 серпня 2022 року, від 16 серпня 2022 року, ТУ ДБР встановлено, що у діях ОСОБА_1 відсутні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 402 КК України та частиною четвертою статті 408 КК України, а відтак колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду погоджується з твердженням апелянта про те, що старший сержант ОСОБА_1 не зраджував військовій присязі, самовільно не залишав район виконання бойових завдань, не ухилявся від військової служби в умовах воєнного стану та не ухилявся від виконання наказів.
З огляду на наявну у вищезгаданому витязі з журналу службово-бойових дій інформацію, підстави для нарахування додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн (пропорційно), передбаченої Постановою №168, за період з 25 березня 2022 року по              14 травня 2022 року відсутні, оскільки у вказаний період ОСОБА_1 охороняв військове містечко, а доказів того, що на містечко було здійснено збройний напад у матеріалах справи немає.
Крім того, вищезгадані постанови ТУ ДБР у м. Краматорськ та наявний в матеріалах справи витяг з журналу службово-бойових дій НОМЕР_3 прикордонного загону від 23 грудня          2022 року, дають підстави для висновку про те, що позивач виконував бойові завдання (приймав участь у бойових діях), а відповідачем, при вирішенні питання щодо виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, не взято до уваги постанови ГУ ДБР у м. Краматорськ від 09 червня 2022 року, від 08 серпня 2022 року, від 16 серпня 2022 року.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення за березень 2022 року у сумі 13546,15 грн та твердження апелянта про те, що інформація у довідці про доходи відмінна від інформації, зазначеній у витязі з розрахунково-платіжних відомостей, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.
З довідки про доходи від 09 листопада 2023 року №795 вбачається, що позивач з січня 2022 року по травень 2022 року отримав 84520,40 грн, з яких: за січень 2022 року -       19041,12 грн, за лютий - 20760,35 грн, за квітень - 28350,17 грн, за травень - 16368,76 грн (а.с.19). 
Згідно витягу з розрахунково-платіжних відомостей від 12 липня 2024 року №621, позивачу у квітні 2022 року було нараховано та виплачено грошове забезпечення за березень та квітень 2022 року у сумі 28350,17 грн з яких 13546,15 грн за березень 2022 року (без врахування індексації, компенсації податку на доходи фізичних осіб та без відрахування військового збору за вказаний місяць) (а.с.67).
З огляду на викладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що грошове забезпечення за березень 2022 року було нараховано ОСОБА_1 у квітні 2022 року, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Розрахунок розміру додаткової винагороди та визначення періоду (кількості днів) за який вона повинна виплачуватися, є компетенцією відповідача як органу, в якому старший сержант ОСОБА_1 проходив військову службу та який виплачує йому грошове забезпечення. 
З огляду на викладене, за наявності передбачених законодавством підстав, обов`язок нарахувати та виплатити старшому сержанту ОСОБА_1 додаткову винагороду, визначивши при цьому суму такого розрахунку, покладається на військову частину НОМЕР_1 .
Враховуючи наведене, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов ОСОБА_1 - частковому задоволенню, шляхом зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 24 лютого 2022 року по 25 березня 2022 року із розрахунку до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням проведених виплат за цей період.
Судовою колегією враховується, що згідно пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача частково знайшли своє підтвердження під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 195, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року - скасувати.
Ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 24 лютого 2022 року по 25 березня 2022 року із розрахунку до 100000,00 (ста тисяч) гривень на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 / листування: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 / листування: АДРЕСА_4 ), додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 24 лютого 2022 року по 25 березня 2022 року із розрахунку до 100000,00 (ста тисяч) гривень на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням проведених виплат за цей період.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом другим частиною п`ятою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                      І.В. Штульман 

Судді                                                                                          М.М. Заїка

                                                                                                    Ю.К. Черпак

Повне судове рішення складено 14 березня 2025 року.