Справа № 125/72/25
Провадження № 22-ц/801/692/2025
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2025 року	Справа № 125/72/25	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В., 
                за участю секретаря судового засідання Пантелеймонової А.І.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №125/72/25 запозовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Барська міська рада Жмеринського району Вінницької області про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 28 січня 2025 року про відмову у відкритті провадження, яку постановив суддя Хитрук В.М. в Барському районному суді Вінницької області, повний текст складено 28 січня 2025 року, 

в с т а н о в и в :

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Барська міська рада Жмеринського району Вінницької області про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком. 

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 28 січня 2025 року відмовлено у відкритті провадження.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява про встановлення факту самостійного виховання, утримання та догляду батьком за неповнолітньою дитиною не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та такою, що не відповідає нормам процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Просив ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 28 січня 2025 року про відмову у відкритті провадження - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову у відкритті провадження в справі, оскільки він звернувся до суду з позовом в позовному провадженні, а не в окремому провадженні. Вважає, що ним обрано вірний спосіб захисту. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до частини 1 статті 4, частини 1 статті 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно положень частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив встановити факт самостійного виховання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_1 . Вирішити питання щодо стягнення судових витрат. В позовній заяві посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дочки ОСОБА_3 . Також зазначав, що мати дитини не бере участі у вихованні та утриманні доньки. 

Відмовляючи у відкритті провадження у вказаній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява про встановлення факту самостійного виховання, утримання та догляду батьком за неповнолітньою дитиною не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкриття провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка набула чинності для України з 11 вересня 1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Стаття 55 Конституції України встановлює, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

У справі, яка є предметом перегляду, позивач просить встановити факт самостійного виховання дитини у порядку позовного провадження. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину, тому підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у відкритті провадженні у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Барська міська рада Жмеринського району Вінницької області про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком, з підстав неможливості її розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Підстав для розподілу судових витрат немає, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 28 січня 2025 року про відмову у відкритті провадженняскасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 березня 2025 року.

Головуючий                                  Сопрун В.В.

Судді                                          Матківська М.В.

                                                               Міхасішин І.В.