Справа № 139/704/24
Провадження № 22-ц/801/195/2025
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тучинська Н. В.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року	Справа № 139/704/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Рибчинського В. П., Шемети Т. М., 

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Майструк Наталії Романівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Тучинської Н. В. залі суду, 

встановив:

Короткий зміст вимог 
У вересні 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 лютого 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 6370055 про надання споживчого кредиту, за умовами якого сума кредиту складає 16 300 грн, строк кредиту 360 днів. 
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 16 300 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки. 
28 лютого 2023 року ОСОБА_1 частково здійснила оплату процентів у розмірі 406 грн., після цього умови договору відповідачкою не виконуються.
27 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №27.11/23-Ф, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило права грошової вимоги, зокрема за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 у загальному розмірі 40 221,75 грн, з яких 16 300 грн – сума кредиту, 23 921,75 грн – проценти за користування кредитом.
Позивачем було нараховано проценти за 70 календарних днів (27 листопада 2023 року – 04 лютого 2024 року) у розмірі 22 705,90 грн.
Станом на дату звернення до суду загальна сума заборгованості становить 62 927,65 грн, з яких 16 300 грн – заборгованість за кредитом, 23 921,75 грн – прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 22 705,90 грн – нараховані позивачем проценти за 70 днів.
Посилаючись на викладене, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернувшись в суд із даним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 вказаний розмір заборгованості за кредитним договором, а також стягнути судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року позовні вимоги були задоволені частково: стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором № 6370055 про надання споживчого кредиту від 15 лютого 2023 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 на загальну суму 40 221, 75 грн, а також судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору в розмірі 1 548,15 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 391 грн, а всього 48 160, 90 грн. У решті вимог судом було відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції, вважав доведеним факт укладення ОСОБА_1 договору № 6370055 про надання споживчого кредиту від 15 лютого 2023 року і кредитодавець виконав своє зобов`язання з надання грошових коштів (кредиту) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених відповідним договором.
При цьому відмовляючи у стягненні 22 705,90 грн нарахованих позивачем процентів за 70 днів, місцевий суд зазначив, що позивач має право вимоги до відповідача за договором № 6370055  у розмірі 40 221,75 грн, оскільки саме такий розмір заборгованості було відступлено первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» фактору ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким рішенням, представник відповідачки подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Рибчинський В. П., Голота Л. О.
Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху, витребувано справу із суду першої інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 16 грудня 2024 року суддю Голоту Л. О. замінено на суддю Шемету Т. М.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 грудня 2024 року справу призначено до розгляду на 16 січня 2025 року в порядку письмового провадження. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №27.11/23-Ф від 27 листопада 2023 року щодо зазначення боржником ОСОБА_1 . До матеріалів справи долучено витяг з реєстру боржників до договору факторингу №27.11/23-Ф від 27 листопада 2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 є боржником за договором позики №6370055. Загальна сума заборгованості становить 40 221,75 гривень. Однак, вказаний доказ суперечить п. 1.1. вищевказаного договору факторингу, відповідно до якого перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Із повідомлення ТОВ «Універсальне платіжне рішення» №3741 від 05 грудня 2023 року вбачається успішність операції за договором з ТОВ «Авентус Україна» №ФК-20/11/2019 від 28 листопада 2019 року. Зокрема, щодо транзакції 202642378 – сума 16 300 грн від 15 лютого 2023 року 8:35, номер 414949.....2419. 
При цьому матеріали справи не містять договору №ФК-20/11/2019 від 28 листопада 2019 року про надання послуг з переказу платежів, укладеного між ТОВ «Універсальне платіжне рішення» та ТОВ «Авентус Україна». Відтак, не можливо встановити обставин на які посилається позивач у своїх доводах, немає жодних підтверджень того, що кошти в сумі 16 300 грн надійшли від ТОВ «Авентус Україна» на рахунок ОСОБА_1 , жодним чином не підтверджено, що вищезазначені кошти отримано ОСОБА_1 в рахунок виконання саме умов договору від 15.02.2023 року №6370055.
Суд першої інстанції дійшов висновку що, згідно інформаційної довідки АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) емітовано платіжну картку НОМЕР_2 , та 15 лютого 2023 року на неї було зараховано 16 300 грн., і відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (сервіс онлайн платежів) № 3741 від 05 грудня 2023 року та додатку до нього переказ на платіжну картку НОМЕР_3 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в сумі 16 300 грн було зроблено від ТОВ «Авентус Україна». 
Однак з даним висновком не можна погодитись, так як належним чином не доведено зарахування відповідачу кредитних коштів, матеріали справи не містять договору про надання послуг з переказу платежів, укладеного між ТОВ «Універсальне платіжне рішення» та ТОВ «Авентус Україна». Крім того згідно інформаційної довідки АТ КБ «Приват Банк», яку суд першої інстанції взяв до уваги, інформація про платника відсутня.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
Від ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Також позивач просить стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 8 000 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
15 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір № 6370055 про надання споживчого кредиту, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» надає споживачу кредит у гривні, споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним (п. 1.2.); сума кредиту (загальний розмір) складає: 16 300 гривень (п. 1.3.); строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 15 днів, а детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього Договору (п. 1.4.); тип процентної ставки – фіксована (п. 1.5.); орієнтовна реальна річна процента ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 57499,79 % річних, за заниженою ставкою 39695,09 % річних (п. 1.7.); кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_3 (п. 2.1.); нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (п. 3.1.); сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів (п. 5.1.); строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача (пролонгація) або в порядку автопролонгації (п. 4.3.); підписуючи цей Договір, споживач підтвердила, що: перед укладенням цього Договору їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.ч. 1 і 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті, вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом № 250-ОД від 10 лютого 2022 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п. 9.8).
Договір мітить паспортні дані ОСОБА_1 , номер телефону, електронну пошту. Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором А2136 15 лютого 2023 року о 08 год. 34 хв. 10 сек. (а. с. 13-18).
На звороті а. с. 18-19 таблиця обчислення загальної вартості кредиту, підписана ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором А2136 15 лютого 2023 року о 08 год. 34 хв. 10 сек..
На а. с. 21-22 міститься паспорт споживчого кредиту із аналогічними договору умовами, також підписаний ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 05 грудня 2023 року №3741 між ним та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір на переказ коштів № ФК-20/11/2019 від 28 листопада 2019 року, операції які зазначено у «Додатках до листа Вих. №3741 від 05 грудня 2023 року». Зокрема, згідно додатку успішною є транзакція №202642378 15 лютого 2023 року о 08 год. 35 хв. на картку НОМЕР_3 на суму 16 300 грн (а. с. 80-81).
Із карти обліку договору (розрахунку заборгованості) видно, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Авентус Україна» за договором № 6370055 від 15 лютого 2023 року становить 40 221,75 грн, з яких 16 300 грн – основний борг, 24 3247,75 грн – проценти за користування кредитом. Також із розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 28 лютого 2023 року здійснювала платіж у розмірі 406 грн, який був зарахований кредитором у рахунок погашення відсотків за кредитом (а. с. 26-33).
Відповідно до відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 20 вересня 2024 року на запит суду на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_2 , на яку 15 лютого 2023 року здійснено переказ коштів на суму 16 300 грн (а. с. 121).
27 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №27.11/23-Ф, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає), а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» приймає за плату належні права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід?ємною частиною Договору.
Згідно п. 1.2 цього Договору факторингу сторони погодили, що перехід від ТОВ «Авентус Україна» до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (а. с. 37-46). 
Відповідно до витягу з Реєстру боржників додаток № 1 до Договору факторингу № 27.11/23-Ф від 27 листопада 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги, в тому числі, і за договором № 6370055. Розмір заборгованості боржника перед кредитором 40 221,75 грн, з яких 16 300 грн – основний борг, 24 3247,75 грн – проценти за користування кредитом (а. с. 34). 
Реєстр боржників передано на підставі Акту прийому-передачі від 27 листопада 2023 року (а. с. 47).

Позиція суду апеляційної інстанції
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію». Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені ЗУ «Про електронну комерцію».
Згідно вимог ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу.
На підтвердження позовних вимог позивачем було надано підписаний ОСОБА_1 у електронному вигляді о 08 год. 34 хв. 10 сек. одноразовим цифровим ідентифікатором договір про надання споживчого кредиту № 6370055 від 15 лютого 2023 року, докази перерахування 15 лютого 2023 року о 08 год. 35 хв. кредитних коштів на вказаний у договорі карткових рахунок, розрахунок заборгованості, а також докази на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора.
Апеляційний суд зауважує на тому, що ОСОБА_1 не оспорює у судовому порядку факту укладення кредитного договору із посиланням на те, що її персональні дані були використані третіми особами, а отже, доведеним є факт укладення між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 договору від № 6370055 від 15 лютого 2023 року.
Емітентом картки, на яку 15 лютого 2023 року було зараховано суму кредиту у розмірі 16 300 грн, підтверджено належність такого рахунку ОСОБА_1 , а також проведення такої транзакції.
ОСОБА_1 не спростовано, що переказ вказаної суми був здійснений іншою особою, а не ТОВ «Авентус Україна».
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №27.11/23-Ф від 27 листопада 2023 року, адже такий акт міститься у матеріалах справи на а. с. 47. Зміст витягу з реєстру боржників (а. с. 34) відповідає Додатку № 1 до договору факторингу, тому твердження скаржника у цій частині також є безпідставними (зворот а. с. 42).
Також відсутність у матеріалах справи договору №ФК-20/11/2019 від 28 листопада 2019 року про надання послуг з переказу платежів, укладеного між ТОВ «Універсальне платіжне рішення» та ТОВ «Авентус Україна», з урахуванням наданої ТОВ «Універсальне платіжне рішення» довідки про укладення такого договору, з урахуванням встановлених судом обставин, жодним чином не впливає на висновки про здійснення переказу коштів у розмірі 16 300 грн на банківську карту ОСОБА_1 на виконання договору від № 6370055 від 15 лютого 2023 року.
Окрім того, факт укладення договору підтверджується частковим його виконанням ОСОБА_1 у розмірі 406 грн 28 лютого 2023 року.
Наданий позивачем розрахунок, в якому відображено інформацію стосовно загальної кількості днів користування кредитом до відступлення права вимоги, відповідає умовам договору і цілком підтверджує нарахування процентів за користування кредитом. 
Жодних доказів, які б спростовували розмір заборгованості відповідачка суду не надала.
Ураховуючи викладене, а також те, що кредитний договір містить усі істотні умови, у ньому зазначені паспортні дані відповідачки, заборгованість за кредитом частково погашалася, апеляційний суд приходить до висновку, що місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у відповідній частині.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, понесені ОСОБА_1 судові витрати в суді апеляційної інстанції слід залишити за нею.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу позивач просить стягнути на свою користь із відповідача 8 000 грн судових витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.
Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У ч. 3 ст. 137 ЦПК України вказано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу – це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. 
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції адвокат Крюкова М. В. надала суду:
- довіреність від 16 серпня 2024 року;
- ордер на надання правничої допомоги;
- договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2022 року, відповідно до якого оплата за надані послуги складається з суми вартості послуг, зазначених у рахунку-фактурі; факт наданих послуг підтверджується звітом про надані послуги; 
- звіт про надання правової допомоги від 25 грудня 2024 року згідно із договором №07/07-2022 від 07 липня 2022 року, відповідно до якого адвокатом були надані послуги із правової експертизи документів та складання апеляційної скарги у цій справі, а також подання відзиву на апеляційну скаргу тривалістю 4 год. та вартістю 8 000 грн;
- платіжна інструкція про оплату послуг адвоката.
Також долучено докази її надсилання представнику ОСОБА_1 – адвокату Майструк Н. Р., проте правом на заперечення проти заявленого розміру витрат позивача на правничу допомогу сторона відповідача не скористалася.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про задоволення клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Майструк Наталії Романівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2024 року залишити без змін.
Судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_1 .
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 8 000 грн (вісім тисяч грн) понесених судових витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий                                                                 В. В. Оніщук

Судді                                                                         Т. М. Шемета

                                                                               В. П. Рибчинський