Номер провадження: 33/813/168/25 
Справа № 511/3295/24
Головуючий у першій інстанції Гринчак С.І.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,
з участю:
секретаря судового за сідання Чеботарь А.Г.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , 
адвоката Рахнянської Світлани Вікторівни захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - Мачуського Леоніда Івановича, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу адвоката Рахнянської Світлани Вікторівни захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року,-

в с т а н о в и в:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн. 
Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. 

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
На вищевказану постанову суду адвокат Рахнянська С.В. захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Рахнянська С.В. посилається на те, що в оскаржуваній постанові суд першої інстанції не прийняв доводи представника щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, посилаючись в основному на визнання ОСОБА_1 факту вчинення ДТП, однак суд не врахував норми чинного законодавства, ухваливши постанову на підставі неповно та не всебічно з`ясованих обставин справи, без надання належної оцінки доводам представника, а саме
- у протоколі про адміністративне правопорушення, працівник поліції не зміг визначитися чітко який пункт ПДР порушено ОСОБА_1 , у зв`язку з чим він фактично об`єднав два різні пункти (п.10.1 та п. 10.9) вигадавши новий обов`язок для водія. Тому, оскільки інших учасників руху в даному випадку не було, з урахуванням матеріалів справи, в тому числі схеми ДТП, в протоколі зазначено пункт ПДР який не відповідає суті адміністративного правопорушення, яке ставиться у провину ОСОБА_1 
- матеріали справи містять ряд недоліків, суперечливостей та невідповідностей, яким суд не надав належної оцінки перейнявши на себе фактично роль правоохоронних органів.
- щодо посилання суду першої інстанції на визнання ОСОБА_1  факту вчинення ДТП, апелянт звертає увагу що Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17 зробив висновок що «…притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами…». Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , та його захисника – адвоката Рахнянську С.В. дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ї ААД №578850 від 21 серпня 2024 року, 21 серпня 2024 року о 17 год. 40 хв., в м. Роздільна по вул. Незалежності, 5, а саме на території двору Укрпошти водій автомобіля FIAT DOBLO д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 під час руху заднім ходом, не переконався що це буде безпечно, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого, здійснив наїзд на вишку зв`язку, в наслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження кузову з матеріальними збитками, потерпілі відсутні. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Згідно п. 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306 під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №578850 від 21 серпня 2024 року 
- електронною реєстрацією виявленого правопорушення в ЄО Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області 21 серпня 2024 року за №5526, з якого вбачається, що 21 серпня 2024 року о 17:34 надійшло повідомлення зі служби 102, заявник ОСОБА_2 (зміст повідомлення: коли заїхав у гараж а/м Укрпошти то в?їхав в огорожу та пошкрябав а/м Фіат НОМЕР_1 );
- схемою ДТП, яка сталася 21 серпня 2024 року м. Роздільна по вул. Незалежності, 5;
- письмовими поясненнями водія ОСОБА_1 від 21 серпня 2024 року, в яких останній пояснив, що після повернення з рейсу та заїзду на територію гаража не вибрав безпечну відстань та здійснив наїзд на вишку зв?язку, автомобіль отримав механічні пошкодження;
- довідкою начальника Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області від 26 серпня 2024 №67/10766 з інформацією про те, що ОСОБА_1 посвідчення водія отримував. 
Так, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що водій ОСОБА_1 порушив пункт 10.9 ПДР України, в наслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження кузову з матеріальними збитками що зазначено в протоколі і є складовою адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Сам водій ОСОБА_1 не заперечував що здійснив наїзд на вишку зв?язку та пошкодив автомобіль. 
Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП адміністративним порушенням вказаної норми матеріального права є порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1  було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги про те, що  працівник поліції чітко не визначився який пункт ПДР порушено ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, фактично об`єднав два різні пункти (п.10.1 та п. 10.9) вигадавши новий обов`язок для водія, судом не приймаються, оскільки відповідно до матеріалів справи в  протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 під час руху заднім ходом, не переконався що це буде безпечно, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого, здійснив наїзд на вишку зв`язку, чим і порушив пункт 10.9 ПДР України, відповідно до якого під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб. 
При цьому п. 10.1 ПДР, про який зазначено адвокатом передбачає, що водій перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Суд звертає увагу на те, що в протоколі чітко зафіксоване правопорушення зазначено у п. 10.9 ПДД, а тому доводи апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи містять ряд недоліків, суперечливостей та невідповідностей, яким суд не надав належної оцінки перейнявши на себе фактично роль правоохоронних органів, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки способами захисту, визначеними чинним законодавством, а саме, звернення з дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення службової перевірки або до правоохоронних органів, в порядку КПК України, а також до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями, ОСОБА_1 та його захисник не скористалися. Внаслідок цього, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави сумніватися у законності дій працівників поліції. 
Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Отже, посилання апелянта на незаконність постанови судді є непереконливими.
Інших правових доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги  про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки спростовується вищевикладеним.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.
Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення – є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Рахнянської Світлани Вікторівни захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року – залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.
Повний текст постанови складено 16 січня 2025 року.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева