УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №276/1863/23                 Головуючий у 1-й інст. Збаражський А. М. 
Категорія 8                  Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів                 Талько О.Б., Шевчук А.М. 
з участю секретаря 
судового засідання       Драч Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №276/1863/23 за позовом ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача – державний  реєстратор Іршанської  селищної ради  Коростенського району  Житомирської області  Васянович Діна  Валеріївна, про скасування  рішення державного реєстратора, запису щодо  реєстрації права  власності, припинення права власності  на нерухоме майно 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення  Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 09 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Збаражського А.М.
в с т а н о в и в:
У вересні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив скасувати рішення державного реєстратора Іршанської селищної ради Коростенського району Житомирської області Васянович Діни Валеріївни від 28 лютого 2020 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51485180 від 05 березня 2020 року щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок загальною площею 62,5 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., до складу якого входить житловий будинок, сарай, літня кухня, гараж, колодязь, за адресою: АДРЕСА_1 (номер відомостей про речове право 35815040, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2047719918211). Скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 62,5 кв. м., житловою площею 41,8 кв. м., до складу якого входять житловий будинок, сарай, літня кухня, гараж, колодязь, за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_2 на вищевказаний об`єкт нерухомого майна.
На обґрунтування позову зазначав, що він є спадкоємцем майна після смерті його батьків: ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач має рідних дві сестри та брата, які є громадянами російської федерації. Після смерті батьків він єдиний з спадкоємців, хто звернувся за оформленням прав на спадщину. Його брат - ОСОБА_2 отримав посвідку на проживання на території України. При оформленні спадщини позивач дізнався, що право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належав його батьку, незаконно зареєстрував на себе його брат – відповідач. Реєстрацію права власності проведено на підставі виписки із погосподарської книги, за змістом якої ОСОБА_2 є власником вказаного будинку, та рішення органу місцевого самоврядування про присвоєння поштової адреси від 24 лютого 2020 року. Разом з тим, відповідач ніколи не був зареєстрований в цьому домоволодінні та не міг бути членом даного господарства, оскільки виїхав до російської федерації, де постійно проживав. Крім цього, жодного цивільно-правового договору: купівлі-продажу, дарування, міни тощо батьки з відповідачем ніколи не укладали. Земельна ділянка під будинком відповідачем теж не оформлена. На переконання позивача, ОСОБА_2 незаконно оформив на себе право власності на батьківський будинок, який за законом має належати позивачу в порядку спадкування.
Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 09 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ним було повністю доведено той факт, що будинок АДРЕСА_1 був побудований їх батьками у 1960-х роках. Вказане підтверджується технічним паспортом на будинок, витягами з погосподарської книги, його показами у судовому засіданні. Яким чином відповідач набув право власності на житловий будинок, який після смерті матері, а пізніше і батька - власників будинку, увійшов до спадкового майна позивача, суд не навів. Вказує, що його твердження про те, що саме батьки сторін набули в 1960-х роках право власності на побудований ними до народження відповідача житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 відповідає вимогам закону.
Вважає, що посилання суду на те, що саме ОСОБА_2 є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 , та ще за життя його батька, ОСОБА_4 , оформив право власності на спірний будинок, про що державним реєстратором внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і що доказів того, що померлий батько ОСОБА_4 оспорював право власності відповідача, суду не надано. Жодних даних про те, що ОСОБА_4 знав про те, що з його власності неправомірно, всупереч вимогам ЦК України, вибув житловий будинок, матеріали справи не містять та в судовому засіданні даний факт не досліджувався.
Вказує, що помилковим є висновок суду першої інстанції, що в матеріалах справи немає жодних доказів, які б підтверджували, що житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_4 чи ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини після їх смерті. Ним було надано виписки з книги погосподарського обліку, а також технічну документацію, яка стосується домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно яких власниками будинку були їх батьки. В жодній виписці з погосподарської книги не вказано, що головою домоволодіння чи власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . 
Вважає, що висновок суду про те, що довідка виконавчого комітету Новоборівської селищної ради від 31.03.2023 №200/08-10 не підтверджує належності ОСОБА_4 житлового будинку на праві власності, а лише свідчить про його місце реєстрації за конкретною адресою, є помилковим. Вказує, що дане твердження суду є намаганням спростувати право власності на житловий будинок за його батьками, яке належало їм після побудови будинку. Не ґрунтується на вимогах закону і твердження суду про те, що присвоєння виконавчим комітетом ради за заявою ОСОБА_2 адреси будинку- АДРЕСА_1 , яка існувала і до рішення виконкому, про що свідчить запис з погосподарської книги за 2006 рік, тягне за собою набуття останнім права власності на житловий будинок. З урахуванням вищезазначеного, вважає невірним висновок суду про те, що права на будинок по АДРЕСА_1 не увійшли до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , і за вказаних обставин, у нього не виникло прав на спірне майно в порядку спадкування.
Зазначає, що суд не звернув увагу та не дав оцінку відомостям, викладеним у погосподарській книзі, з яких вбачається, що саме ОСОБА_4 увесь час був головою двору і жодних даних про те, що власники будинку уповноважили відповідача бути головою двору, матеріали справи не містять. Також судом не було досліджено самої виписки з погосподарської книги. 
Враховуючи вищезазначене, просив апеляційну скаргу задовольнити.
Сторона відповідача та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.
Позивач та його представник у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Інші сторони в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Від представника відповідача повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнає повторну неявку представника відповідача в судове засідання без поважної причини та вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача - ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько ОСОБА_4 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про смерть серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 (а.с. 34-35).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано на праві власності за ОСОБА_2 (а.с.19).
Головою домоволодіння за адресою:АДРЕСА_2 був ОСОБА_4 , що вбачається з ксерокопії погосподарської книги (а.с.20-22).
07 вересня 2021 року після смерті спадкодавця ОСОБА_3 заведена спадкова справа у приватного нотаріуса Толстіхіної Ніни Дмитрівни (номер у спадковому реєстрі 68253808). 27 липня 2021 року цим же нотаріусом заведено спадкову справу щодо майна померлого спадкодавця ОСОБА_4 (номер у спадковому реєстрі 68047116).
Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 07.09.2021 року та від 10.05.2023 року позивач успадкував майно після смерті батьків, а саме: земельну ділянку площею 2,1993 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 (а.с.31,71).
Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником будинку є ОСОБА_2 (а.с.59-63).
Згідно виписки виконавчого комітету Новоборівської селищної ради за №02-307 від 21.02.2020 року, ОСОБА_2 дійсно являється власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.64).
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження незаконності проведення державної реєстрації права власності на спірний будинок за відповідачем, а в матеріалах справи відсутні дані про те, що будинок по АДРЕСА_1 , чи земельна ділянка за цією ж адресою, належали іншій особі та увійшли до спадкової маси після смерті батьків позивача.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.
За змістом ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 виконавчим комітетом Новоборівської селищної ради надано виписку №02/307 від 21.02.2020 року про те, що він є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , згідно погосподарської книги №2 за 2016-2020 роки (а.с.64).
За замовленням ОСОБА_2 11 лютого 2020 року було виготовлено технічний паспорт на будинок по АДРЕСА_1 (а.с.59-63).
Рішенням виконавчого комітету Новоборівської селищної ради від 24.02.2020 року №42, на підставі заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про присвоєння поштової адреси житловим будинкам, довідок № 198, 199 від 06.02.2020 року, відповідно до погосподарської книги №2 за 2016-2020 роки, вирішено присвоїти поштову адресу житловим будинкам, а саме: 1) по АДРЕСА_1 , - ОСОБА_4 ; 2) по АДРЕСА_1 , - ОСОБА_2 (а.с 65).
Вказане свідчить про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 спільно звертались до органу місцевого самоврядування за присвоєнням поштової адреси двом житловим будинкам.
28 лютого 2020 року державним реєстратором Іршанської селищної ради Хорошівського району Житомирської області Васянович Д.В. зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з допоміжними (підсобними) приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстрація права власності проведена на підставі виписки з погосподарської книги, серія та номер: 02/307, виданої 21.02.2020 року Новоборівською селищною радою Хорошівського району Житомирської області, рішення Новоборівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області «Про присвоєння поштової адреси» №42 від 24.02.2020 року. Вказане підтверджується інформаційною довідкою №343252978 від 17.08.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.66).
Відповідно до відомостей, наявних у Новоборівській селищній раді, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с.90).
Суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія апеляційного суду, дійшов правильного висновку, що саме ОСОБА_2 є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 , та ще за життя його батька, ОСОБА_4 , оформив право власності на спірний будинок, про що державним реєстратором внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Доказів того, що ОСОБА_4 оспорював право власності відповідача, не було надано.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що позивачем повністю доведено факт, що будинок АДРЕСА_1 був побудований батьками сторін у 1960-х роках та належав на праві власності ОСОБА_4 чи ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини після їх смерті, суд відхиляє у зв`язку відсутністю належних доказів на обгрунтування вказаних обставин.
Долучені позивачем ксерокопії з книги погосподарського обліку, а також технічна документація стосується домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.20-22,70). Надана позивачем довідка виконавчого комітету Новоборівської селищної ради від 31.03.2023 №200/08-10 не підтверджує належності ОСОБА_4 житлового будинку на праві власності, а лише свідчить про його місце реєстрації за конкретною адресою (а.с.69).
Враховуючи вищезазначене, позивачем не доведено те, що права на будинок по АДРЕСА_1 , увійшли до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . За вказаних обставин, у позивача не виникло прав на спірне майно в порядку спадкування. 
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 (надалі – Порядок).
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що заявником, зокрема, є особа, за якою закріплений особовий рахунок в погосподарській книзі відповідної сільської, селищної, міської ради, або уповноважена нею особа - у разі проведення державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку.
Відповідно до статті 31 вказаного Закону (у редакції, діючій на час проведення реєстраційної дії), для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.
Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим (ч.2 ст. 31 Закону).
Згідно з п. 42 Порядку, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:
1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.
Пункт 43 зазначеного порядку передбачає, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:
1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;
2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.
Колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було досліджено виписку з погосподарської книги, на підставі якої державним реєстратором Іршанської селищної ради зареєстровано за ОСОБА_5 право власності на спірний житловий будинок, виходячи з наступного.
Державним реєстратором Іршанської селищної ради зареєстровано за ОСОБА_5 право власності на спірний житловий будинок на підставі виписки з погосподарської книги та рішення Новоборівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області «Про присвоєння поштової адреси» №42 від 24.02.2020 року, та 11.02.2020 року за замовленням ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт на будинок по АДРЕСА_1 .
Згідно з повідомленням ФОП ОСОБА_6 від 10.08.2023 року вказаний технічний паспорт на садибний житловий будинок виготовлено на підставі виписки з погосподарської книги та рішення селищної ради про присвоєння поштової адреси (а.с.58).
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні підстави вважати, що державним реєстратором Іршанської селищної ради при вчиненні реєстраційних дій 28.02.2020 року порушено вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» чи Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.Позивачем суду не надано доказів на підтвердження незаконності проведення державної реєстрації права власності на спірний будинок за відповідачем. В матеріалах справи відсутні дані про те, що будинок по АДРЕСА_1 , чи земельна ділянка за цією ж адресою, належали іншій особі. 
Виходячи з того, що позивач не довів порушення його прав унаслідок прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності на спірне домоволодіння, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.
Суд правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустив порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 09 квітня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 31 січня 2025 року.

Головуючий Судді