УХВАЛА
 
19 березня 2025 року
м. Київ
справа № 183/3228/24
провадження № 61-2848 ск25 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковськ, третя особа - виконавчий комітет Новомосковської міської ради, про визнання незаконними та скасування наказів про надання відпустки та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення заробітної плати за п`ять днів роботи,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив визнатиповажними причини пропуску строку для звернення з вказаним позовом до суду, визнати незаконними та скасувати чинність наказів  від 07 серпня 2023 року №94-В про надання йому відпустки та від 18 серпня                2023 року №42-К/тр про його звільнення, поновити його на роботі на посаді юрисконсульта територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковськ з 20 серпня 2023 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 серпня 2023 року до дати фактичного поновлення на роботі у розмірі  35 018,76 грн та заробітну плату за п`ять днів фактичної роботи з 07 по 11 серпня 2023 року у розмірі 931,35 грн.
Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з вказаним позовом. Визнано незаконним та скасовано наказ від 07 серпня 2023 року №94-В виданий територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська в частині надання ОСОБА_1 частини щорічної основної відпустки на 5 календарних днів з 07 по 11 серпня 2023 року. Стягнуто з територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська на користь ОСОБА_1 заробітної плати за п`ять днів фактичної роботи з 07 по 11 серпня 2023 року у розмірі 931,35 грн. В решті задоволення позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2025 рокузаочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області             від 04 вересня 2024 року в оскаржуваній частині залишено без змін.
У березні 2025 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просив їх скасувати в частині відмови у позові та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження,  та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Положеннями частини першої статті 274 ЦПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.
Предметом спору у цій справі є вимоги про визнання незаконними та скасування наказів про відпустку та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заробітної плати за п`ять днів фактичної роботи. Ціна майнових позовних вимог у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб              (3 028 грн х 80 = 242 240 грн),відповідно до пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України вказана справа належить до категорії спорів, що можуть розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження, тобто не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Верховний Суд дійшов висновку, що зазначена справа відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України є незначної складності.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи та її розгляд судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про незначну складність справи.
Встановлені підпунктами «а-г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України підстави для касаційного оскарження судових рішень лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, стабілізувати цивільні правовідносини.
Заявник у касаційній скарзі зазначив, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки стосується питання роз`яснення пункту 1 статті 36 КЗпП України - угода сторін, як підстава припинення трудового договору (що саме під цим слід розуміти, у чому саме має полягати угода сторін: умови та дата припинення трудових відносин, додаткові обставини).
Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
Пункт 1 статті 36 КЗпП України застосовується правниками тривалий час                      (з 01 червня 1972 року) і склалась певна практика правозастосування цієї норми.
Заявником в касаційній скарзі не обгрунтовано, в чому саме полягає фундаментальне значення його справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, заявником не обґрунтовано.
Наведені заявником обставини не дають підстав вважати, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки він на обґрунтування своїх доводів не навів переконливих та обґрунтованих аргументів, які підтверджували б те, що касаційна скарга має бути розглянута Верховним Судом на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Також заявникпосилається на те, що ця справа має для нього виняткове значення, оскільки він є особою похилого віку (67 років), має хвору дружину, тому з огляду на вік та стан здоров`я позбавлений можливості влаштуватися на будь-яку роботу та отримувати кошти для фізичного існування.
Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки наведені заявником доводи зводяться до незгоди особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.
Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в цій справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Правом на апеляційне оскарження ОСОБА_1  скористався.
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом       (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковськ, третя особа - виконавчий комітет Новомосковської міської ради, про визнання незаконними та скасування наказів про надання відпустки та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення заробітної плати за п`ять днів роботи.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                     О. В. Білоконь
                                                                                             О. М. Осіян
                                                                                              Н. Ю. Сакара