РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/18726/24
Провадження № 22-ц/4815/341/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
       головуючого-судді – Шимківа С.С.,
       суддів:         – Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,
секретар судового засідання – Хлуд І.П.,
учасники справи: 
позивач            – Акціонерне товариство "Укрсиббанк",
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Акціонерного товариства "Укрсиббанк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року (ухвалене у складі судді Левчука О.В., повний текст рішення складено 11 грудня 2024 року) у справі за позовом Акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, -

в с т а н о в и в :

01 жовтня 2024 року АТ "Укрсиббанк" звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення 3% річних.
Позовна заява обґрунтована тим, що 23.09.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким вона отримала кредит у розмірі 57 190, 00 доларів США. 
У порушення вимог закону та умов договору позичальник належним чином не виконувала свої зобов`язання, у результаті чого допустила заборгованість. У зв`язку із цим АТ "Укрсиббанк" звернулося до приватного нотаріуса із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
18.08.2009 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчук М.М. було засвідчено, що строк платежу за кредитом настав 15.05.2009 року та вчинено виконавчий напис за № 3133, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру, що на праві власності належить ОСОБА_1 з метою погашення суми простроченого основного боргу 57190.00 дол. США, прострочених відсотків 5494.41 дол. США, разом простроченого боргу та процентів 62684.41 дол.США, сума пені 2500.63 грн., сума неустойки 500.00 грн. Виконавчий лист був пред`явлений до примусового виконання. Виконавче провадження триває.
За період з 18.08.09 року по 03.09.2009 року надійшло на рахунок погашення відсотків за кредитним договором всього 176.06 дол США, а саме 19.08.2009 року - 100.43 дол. США, 25.08.2009 року - 0.64 дол. США, 03.09.2009 року - 74.99 дол. США. 
Станом на 13.09.2024 року залишається не погашеною заборгованість у розмірі 62508.35 дол. США (62684.41 - 176.06). 
Просили суд стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 9 191,30 доларів США у вигляді 3% річних від простроченої суми за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року у задоволенні позову Акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних - відмовлено.
Витрати по сплаті судового збору залишено за позивачем.
Рішення суду мотивовано тим, що кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.
Не погоджуючись із рішенням суду, Акціонерне товариство "Укрсиббанк"  оскаржило його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючі те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. До такого висновку прийшов Верховний Суд у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, від 8 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц.
Станом на 13 вересня 2024 року залишається не погашеною заборгованість у розмірі 62508,35 дол США.
За прострочення погашення суми боргу у розмірі 62508,35 дол. США необхідно стягнути з відповідачки 3% річних у розмірі 9191 дол США 30 цнт. за період прострочення з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року.
Просить суд скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року та задовольнити позов АТ "Укрсиббанк".  
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення її без задоволення.
Судом встановлено, що 23.09.2008 між АТ "Укрсиббанк" та ОСОБА_1 (позичальник) укладено Договір про надання споживчого кредиту з Правилами №1139694700, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 57190,00 доларів США, які останній зобов`язувався повертати та сплачувати проценти шляхом сплати до 23 числа місяця ануїтет них платежів у розмірі 735,00 дол. США, але в будь-якому випадку повернути кредит та сплатити проценти у повному обсязі не пізніше 20.10.2028 року.
В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, відповідно до п. 2.1. кредитного договору було укладено: договір іпотеки № 94162 від 23.09.2008 року за умовами якого в іпотеку передавалася двокімнатна квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу; порука ОСОБА_2 ; порука ОСОБА_3 .
18.08.2009 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчук М.М. було вчинено виконавчий напис за №3133, яким засвідчено, що строк платежу за кредитом настав 15.05.2009 року та запропоновано звернути стягнення на квартиру, що на праві власності належить ОСОБА_1 з метою погашення суми простроченого основного боргу 57190.00 дол. США, прострочених відсотків 5494.41 дол. США, разом простроченого боргу та процентів 62684.41 дол.США, сума пені 2500.63 грн., сума неустойки 500.00 грн (а.с. 25). 
11 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого напису № 3133 від 18.08.2009 року про звернення стягнення на квартиру, що на праві власності належить ОСОБА_1 з метою погашення суми простроченого основного боргу 57190.00 дол. США, прострочених відсотків 5494.41 дол. США, разом простроченого боргу та процентів 62684.41 дол.США, сума пені 2500.63 грн., сума неустойки 500.00 грн (а.с. 26).
У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, АТ "Укрсиббанк" просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 9 191,30 доларів США у вигляді 3% річних на підставі статті 625 ЦК України від суми простроченої заборгованості за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року.
Вказані 3% річних нараховані на задавнену вимогу, оскільки строк виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору було змінено видачею 18.08.2009 року виконавчого напису нотаріусу про звернення стягнення на нерухоме майно. В зв`язку з цим перебіг позовної давності щодо стягнення основної заборгованості розпочався на наступний день з дня видачі виконавчого напису.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно частини першої статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:
1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; 
2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 
3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. 
Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності. 
Законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. 
Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони, передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України.
Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. 
Аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні застосовується щодо трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на таку вимогу в цьому зобов`язанні. 
Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається ситуація за якої зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігається можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. 
Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.
Такий правовий висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2025 року в справі № 602/140/23 (провадження № 61-13364св24), від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 (провадження № 61-261св22), від 13 березня 2023 року у справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21).
Оскільки у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, встановлено, що АТ "Укрсиббанк" не заявляло позовних вимог про стягнення основної заборгованості за договором (задавненої вимоги), строк позовної давності по якій пропущено, місцевим судом обґрунтовано встановлено, що приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. 
Задоволення таких позовних вимог позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, та надає можливість кредитору обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.
За встановлених обставин, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ "Укрсиббанк", в зв`язку з тим, що позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення такої задавненої вимоги.
Покликання у апеляційній скарзі на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду: від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, від 8 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц не заслуговують на увагу, не можуть бути враховані апеляційними судом, оскільки зазначена практика Верховного Суду не є релевантною, правовідносини у вказаних справах та у справі, що переглядається у апеляційному порядку, не є подібними.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсиббанк" залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.

Судді:                Гордійчук С.О.

               Ковальчук Н.М.