ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

21 січня 2025 року                                                                                
м. Чернівці
справа № 713/2377/24
провадження № 22-ц/822/59/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Одинака О. О. 
суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.
секретар Тодоряк Г. Д.
заявник ОСОБА_1 
заінтересована особа: Вижницький відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Вижницькому районі Чернівецької області 
апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2024 року
головуюча в суді першої інстанції суддя Кириляк А. Ю.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимог заяви
В червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Просила суд встановити факт, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 на території російської федерації в селищі Полатка Тенькінського району Магаданської області, батьками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з поновленням актового запису про народження відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання ОСОБА_1 .
У заяві вказувала, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Полатка Тенькінського району Магаданської області. ЇЇ батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які померли.
З метою отримання повторного свідоцтва про своє народження заявниця зверталася до Вижницького відділу ДРАЦС у Вижницькому районі Чернівецької області.
Однак, Вижницький відділ ДРАЦС у Вижницькому районі Чернівецької області своїм листом від 05 квітня 2024 року відмовив Заявниці у повторній видачі свідоцтва. Свою відмову відділ ДРАЦС мотивував тим, що відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні повторні свідоцтва видаються на підставі складеного актового запису цивільного стану у повній відповідності до нього органом державної реєстрації актів цивільного стану, яким проведено державну реєстрацію актів цивільного стану.
Зазначає, що у зв`язку із прийняттям Закону України ід 01 грудня 2022 року №2783-ІХ «Про зупинення дій та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року» дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року та Протоколу до неї у відносинах з російською федерацією зупинено з 27 грудня 2022 року.
З 24 лютого 2022 року дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією розірвано. Функціонування їх дипломатичних установ на території України зупинено. Комунікації МЗС з органами влади рф за посередництва третіх держав не здійснюється, що не дає можливості витребувати свідоцтво Заявниці.
Оскільки, на території України актовий запис про народження заявниці не складався, остання вимушена встановити факт народження у судовому порядку, що дозволить їй отримати повторне свідоцтво про народження.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня року у заяві ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що заявницею в заявлених вимогах не зазначено мету встановлення даного факту, не підтверджено належними та допустимими доказами факту видачі свідоцтва про народження заявниці.
Наданий на підтвердження встановлення факту актовий запис про одруження заявниці не підписаний уповноваженою особою, що не може бути належним та допустимим доказом.
Оцінюючи відповідно до статті 89 ЦПК подані заявницею докази, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог заяви, оскільки заявницею не доведено належними та допустимими доказами мету встановлення даного факту, а тому в її задоволенні слід відмовити через недоведеність.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, який заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що основною підставою звернення до суду є фактична втрата оригіналу свідоцтва про народження.
Вказує на те, що від встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту народження, залежить виникнення та зміна її майнових та немайнових прав, для чого необхідним є підтвердження родинних відносин та встановлення факту народження на території російської федерації.
Також, втрата оригіналу свідоцтва про народження унеможливлює оформлення документів, які необхідні для реалізації прав та інтересів ОСОБА_1 та створює проблеми у оформленні документів для подорожей за кордон, адже для отримання паспорта або візи для виїзду за кордон, може знадобитися дублікат свідоцтва про народження.
Від наявності свідоцтва про народження залежить оформлення документів для освіти та роботи, для отримання державних послуг та соціальних виплат, адже для отримання певних державних послуг, соціальних виплат або допомоги може бути необхідний дублікат свідоцтва про народження. Це стосується таких ситуацій, як отримання паспорта, отримання пільгових програм тощо.
Вказує, що із наданих документів можливо становити необхідні обставини, а саме факт народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в селищі Полатка, Тенківського району Магаданської області. А тому, висновок суду першої інстанції про недостатність обґрунтувань та наданих доказів є помилковим.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 20 листопада 2002 року Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 6-7).
З копії вказаного паспорта вбачається, що ОСОБА_1 народилась в селищі Полатка Тенкінського району Магаданської області.
Листом від 05 квітня 2024 року № 203/36-1-82 Вижницьким відділом Державної реєстрації актів цивільного стану у Вижницькому районі Чернівецької області повідомлено ОСОБА_1 про те, що з 24 лютого 2022 року дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією розірвано. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території російської федерації та діяльність їх на території України зупинено, що не дає можливості витребувати свідоцтво про народження (а.с. 12-13).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Щодо вимоги про встановлення факту народження ОСОБА_1 .
Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних цивільних прав фізичних осіб. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з існуванням потреби вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення таких юридичних фактів.
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постановах від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені в Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року (статті 8, 10).
Ця норма кореспондує із статтею 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частин 1, 4 статті 13 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI), пунктів 1, 2 розділу I, пунктів 24, 26 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 (далі - Правила № 52/5) державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до СК України.
Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року № 1064.
Державна реєстрація народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження проводиться за правилами поновлення актових записів, якщо з дня народження дитини, зазначеного у рішенні суду, минуло більше року (пункт 24 глави 1 розділу III Правил № 52/5).
Внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюється відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила № 96/5).
Відповідно до пунктів 1.2, 1.8 розділу I Правил № 96/5 внесення змін поновлення актових записів цивільного стану, складених органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану в разі втрати цих записів. Поновлення актового запису цивільного стану проводиться за місцем його первинного складення, за винятком випадків, встановлених в абзацах третьому - п`ятому пункту 3.13 розділу III цих Правил.
Заяви громадян України про поновлення актових записів цивільного стану, які були складені компетентними органами іноземних держав, розглядаються на загальних підставах з дотриманням вимог цих Правил. Відсутність зазначених актових записів цивільного стану має бути підтверджена документально (пункт 1.3 розділу І Правил № 96/5).
Реєстрація актів цивільного стану компетентними органами іноземних держав, підтверджується відповідними легалізованими у встановленому порядку документами про реєстрацію актів цивільного стану. Копії актових записів цивільного стану витребовуються від компетентних органів іноземних держав, з якими Україна уклала договори про правову допомогу та правові відносини у цивільних і сімейних справах, у разі необхідності підтвердження певних даних (пункт 3.9 розділу III Правил № 96/5).
Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (пункт 8 глави 1 розділу II Правил, пункт 1.5 розділу I Правил внесення змін).
Наведене свідчить про те, що встановлення в судовому порядку факту народження фізичної особи має юридичне значення для поновлення актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України або компетентним органом іноземної держави, у разі відсутності такого актового запису або у тих випадках, коли внаслідок перевірки заяви про поновлення актового запису про народження з`ясувалось, що народження заявника не реєструвалось.
Відповідно до частини 4 статті 13 Закону № 2398-VI державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою, зокрема, фактів народження фізичної особи та її походження. 
Оскільки, на території України актовий запис про народження ОСОБА_1 не складався, останній для підтвердження цього факту потрібно витребувати документи на підтвердження факту реєстрації її народження за місцем складення відповідного запису на території російської федерації.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року російських військ на територію України задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю Президент Володимир Зеленський підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
У відповідь на акт збройної агресії російської федерації проти України Президент України підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з російською федерацією, про що 24 лютого 2022 року оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України.
На доручення Глави Української держави Міністерство закордонних справ України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права.
01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон № 2783-IX).
22 грудня 2022 року Закон № 2783-IX опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року він набрав чинності.
Закон № 2783-IX передбачає:
зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь (стаття 1);
вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2).
Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення.
Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами.
За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року.
З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території російської федерації і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з російською федерацією і Білоруссю.
З огляду на збройний конфлікт між російською федерацією та Україною заявниця позбавлена фізичної можливості як на звернення за витребуванням втраченого свідоцтва про народження на території держави-агресора, так і на апостилювання цього документа відповідними органами російської федерації, яким надаються повноваження на проставлення апостиля.
Аналогічних за змістом висновків прийшов Верховний Суд у постанові 31 січня 2024 року у справі № 643/1873/23 (провадження № 61-9113св23).
Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу III Правил № 52/5 При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою.
У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (стаття 319 ЦПК України).
Згідно з пунктом 4 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану, якщо державна реєстрація народження дитини проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження, дані про дату і місце народження дитини зазначають відповідно до рішення суду.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Важливою складовою принципу верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) у Доповіді про правовладдя, ухваленій на її 86-му пленарному засіданні, що відбулося 25-26 березня 2011 року, зазначила, що правова визначеність у державі, яка керується верховенством права, зокрема, передбачає, що текст закону має бути легкодоступним; закони мають бути застосовані у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; юридичні норми мають бути чіткі і точні; держава повинна дотримуватись взятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законних очікувань»).
У справі склалася така правова ситуація, за якої заявниця позбавлена юридичної можливості засвідчити в Україні факт її народження в позасудовий спосіб внаслідок обставин, що не залежать від неї - видачі свідоцтва про народження на території російської федерації і як наслідок можливості його повторного отримання.
При цьому, пунктом 6 розділу IV Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, передбачено, що громадяни України та особи без громадянства, які проживають в Україні, витребовують документи на підтвердження фактів реєстрації актів цивільного стану, здійснених компетентними органами іноземної держави, через Міністерство закордонних справ України, якщо інший порядок не встановлено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
В свою чергу, відповідно до пункту 7 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.
Особисті немайнові права ОСОБА_1 перебувають у стані правової невизначеності, а, отже, потребують гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.
За змістом частин 1-3 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.
Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.
Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.
Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.
Відповідно до пункту 2.2.2. Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2008 року № 1269/5 запис у Реєстрі про народження фізичної особи та її походження містить, зокрема відомості про батьків (пункт «г»).
ОСОБА_1 , звертаючись із заявою про встановлення факту її народження з одночасним визначенням її походження від батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що узгоджується з вищенаведеними положеннями Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян та пунктом 1 глави 1 розділу III Правил № 52/5.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що жодний із наявних в матеріалах справи доказ не підтверджує факт того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками заявниці.
Відповідно до частин 1, 2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
За змістом частини 1 статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Звертаючись із заявою до суду, заявницею на підтвердження обставин, що її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 долучено копію її власного паспорта, копію актового запису про шлюб між заявницею та ОСОБА_6 та копію свідоцтва про його розірвання, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 , копію паспорта ОСОБА_7 .
Разом з тим вказані докази як кожен окремо, так і у їх сукупності не дають змоги встановити факт того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками заявниці, оскільки взагалі не містять відомостей щодо родинних зв`язків зазначених осіб.
В силу приписів частини 6 статті 81 ЦПК України, відповідно до яких доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, колегія суддів частково погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви у зв`язку з недоведеністю.
При цьому суд не врахував, що ОСОБА_1 не надала до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставину її походження від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як батьків, що також є підставою для відмови в задоволенні заяви.
Разом з тим, суд першої інстанції помилково вказав на те, що заявницею не зазначено мету встановлення відповідного факту, оскільки остання в заяві вказувала, що встановлення факту народження у судовому порядку необхідно їй для поновлення актового запису про народження та повторного отримання свідоцтва про народження. Однак, це не вплинуло на правильність висновків суду першої інстанції щодо вирішення заяви ОСОБА_1 по суті.
Колегія суддів вважає помилковим посилання ОСОБА_1 на порушення судом першої інстанції норм процесуального права у частині розгляду заяви про виклик свідка ОСОБА_7 як на підставу для скасування оскаржуваного рішення.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Хоча суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не розглянув клопотання заявниці про виклик свідка ОСОБА_7 , проте звертаючись із апеляційною скаргою у цій справі ОСОБА_1 не заявляла клопотання про виклик вказаного свідка, і відповідно у суду апеляційної інстанції були відсутні підстави для його вирішення.
Вищевказане порушення норм процесуального права не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення в силу вимог частини 3 статті 376 ЦПК України.
Також колегія суддів звертає увагу, що обмеження щодо неможливості повторного розгляду справи не розповсюджуються на справи, які вирішуються в порядку окремого провадження, а тому відмова у задоволенні заяви за недостатністю доказів не позбавляє особу, яка вже зверталася з відповідною заявою, права повторно звернутися до суду для вирішення цього питання.
Подібні за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 09 серпня 2023 року в справі № 494/1239/19 (провадження № 61-13070св22).
Щодо вимоги про поновлення актового запису про народження ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає, що вказана вимога не підлягає розгляду в судах, оскільки чинним законодавством передбачено інший позасудовий порядок поновлення актового запису про народження.
Так, відповідно до пункту 1.2, 1.3 Розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правил), поновлення актових записів цивільного стану, складених органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану в разі втрати цих записів.
Заяви громадян України про поновлення актових записів цивільного стану, які були складені компетентними органами іноземних держав, розглядаються на загальних підставах з дотриманням вимог цих Правил.
Відсутність зазначених актових записів цивільного стану має бути підтверджена документально.
Пунктом 1.5 Правил встановлено, що заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, визначеному цими Правилами, шляхом їх формування та реєстрації за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян при пред`явленні паспорта громадянина України (далі - паспорт), паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства (далі - паспортний документ) заявника. Сформована заява про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання роздруковується посадовою особою та за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній, підписується заявником.
Якщо підставою для внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання є рішення суду або якщо певне рішення суду є необхідним для внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за зверненням заявника проводиться виключно на підставі примірника рішення суду в електронній формі, отриманого у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром судових рішень та Державним реєстром актів цивільного стану громадян, що здійснюється інформаційно-комунікаційними засобами в електронній формі у порядку, встановленому Державною судовою адміністрацією України спільно з Міністерством юстиції України.
Пунктом 1.8. Правил передбачено, що поновлення актового запису цивільного стану проводиться за місцем його первинного складення, за винятком випадків, встановлених в абзацах третьому - п`ятому пункту 3.13 розділу III цих Правил.
Відповідно до пункту 1.15 Правил відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.
Пунктом 3.11 Правил встановлено, що на підставі поданих заявником та затребуваних відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України документів та їх аналізу складається висновок про поновлення або відмову в поновленні актового запису цивільного стану (додаток 12).
Абзацом третім пункту 3.13 розділу III Правил встановлено, що у разі якщо втрачено актовий запис цивільного стану, складений компетентним органом іноземної держави, з якою Україною не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і сімейних справах, або якщо законодавством іноземної держави встановлено інший порядок поновлення, відмінний від передбаченого законодавством України, а також у разі якщо витребувати документи про державну реєстрацію актів цивільного стану від компетентних органів іноземної держави неможливо (відповідь не надходить тривалий час, стихійне лихо, військові дії тощо), що підтверджується відповідними документами, актовий запис цивільного стану поновлюється відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника.
В свою чергу пунктом 3.17 Правил передбачено, що рішення суду про встановлення факту народження, смерті в певний час, постановлене судом у разі неможливості їх реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану, є підставою для державної реєстрації таких фактів.
У цих випадках заявник подає до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання копію рішення суду разом із заявою про поновлення актового запису цивільного стану.
При потребі заявник зазначає в заяві про поновлення актового запису про народження додаткові дані (відомості про місце народження, про батьків), необхідні для складання актового запису, які мають бути підтверджені відповідними документами.
Актовий запис про народження, смерть, складений на підставі рішення суду про встановлення факту народження, смерті, включається до книги поновлених актових записів цивільного стану, якщо з дня народження або дня настання смерті минуло більше одного року.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду про встановлення факту народження і є підставою для державної реєстрації відповідного акту цивільного стану (його поновлення), яке реалізується особою шляхом звернення із відповідною заявою до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Отже, Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, встановлений окремий позасудовий порядок поновлення актового запису про народження шляхом подання відповідної заяви, а тому вирішення вимоги про поновлення актового запису не відноситься до юрисдикції суду.
Зазначене узгоджується із висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18, відповідно до яких суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.
В зв`язку з цим, суду першої інстанції у цій частині належало відмовити у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому слід змінити мотивувальну частину рішення від 31 жовтня 2024 року в частині вирішення заяви про встановлення факту народження ОСОБА_1 відповідно до змісту цієї постанови.
Також підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції від 31 жовтня 2024 року в частині відмови у поновленні актового запису про народження ОСОБА_1 , а провадження у справі у цій частині закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2024 року в частині вирішення заяви про встановлення факту народження ОСОБА_1 відповідно до змісту цієї постанови.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області 31 жовтня 2024 року в частині відмови у поновленні актового запису про народження ОСОБА_1 скасувати.
Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення актового запису про народження закрити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 22 січня 2025 року.

Головуючий                                                Олександр ОДИНАК
Судді:                                                        Мирослава Кулянда
Наталія Половінкіна