Справа № 442/7151/24                                Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І. 
Провадження № 22-ц/811/2834/24                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 січня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
                при секретарі: Л.М. Чиж
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третьої особи - Дрогобицького відділу Державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту, -

                                               в с т а н о в и в: 

29.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Сенс Банк», в якому просив зняти арешт, накладений на все майно ОСОБА_3 , на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 46741784 від 04.03.2015 року (номер запису про обтяження 9089130), постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 50527628 від 20.04.2016 року (номер запису про обтяження 14266832).
Позов обгрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому майно. 04.06.2024 року він звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька, однак приватний нотаріус повідомив його, що видати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 неможливо, оскільки на спадкове майно померлого накладено арешт. З листа Дрогобицького ВДВС він дізнався, що виконавче провадження, в межах якого накладено арешт та боржником в яких був його батько, повернуто стягувачу у зв`язку з недостатністю коштів від реалізації заставного майна для задоволення вимог стягувача. При цьому, у листі зазначено, що повернення виконавчого документу стягувачу не передбачає зняття арешту з майна боржника, що є підставою для його звернення з позовом про звільнення майна з-під арешту.
Оскаржуваною ухвалою у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Тунський Андрій Романович, до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третьої особи - Дрогобицького відділу Державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норми процесуального права та з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи. 
       Зазначає, що ОСОБА_1 є власником майна померлого ОСОБА_3 , однак позивач позбавлений можливості оформити право власності на зазначене майно у зв`язку з накладенням на нього арешту, що свідчить про існування спору про право цивільне. Зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому, орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Враховуючи наведене, позов вірно пред`явлено до АТ «Сенс Банк», оскільки саме в інтересах АТ «Сенс Банк», як правонаступника АТ «Укрсоцбанк», накладено арешт на майно померлого ОСОБА_4 , що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Необхідність звернення спадкоємців осіб, які не є учасниками виконавчого провадження, з позовом саме в порядку цивільного судочинства, визначено у Постановах Верховного суду від 03 травня 2024 року у справі № 463/3251/22 та від 06 лютого 2023 року у справі № 463/2924/22. Вважає, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, у зв`язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. При цьому, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення права власності в нотаріальному порядку. Таким чином, звернення з позовом про визнання права власності буде очевидно передчасним за умови можливості оформлення спадкових прав у порядку, визначеному законом.
       Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       У засіданні суду апеляційної інстанції представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримав з підстав, наведених у них, просив скаргу задоволити.
       Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
       Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.        
       Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розглядові за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства у якому повинна розглядатися визначена категорія справ. 
       Під час визначення предметної юрисдикції справи суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин. 
       У статті 124 Конституції України зазначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
       Згідно ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
       Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
       Встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
       04 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Легеди М.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .
       Постановою приватного нотаріуса Легеди М.М. від 13 липня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з накладенням арешту на нерухоме майно померлого ОСОБА_3 .
       Так, згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої приватним нотаріусом Легедою М.М., накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 46741784 та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 50527628.
       Встановлено, що зазначені постанови у виконавчих провадженнях №№ 46741784, 50527628 винесено державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року у справі № 442/8052/14, згідно якого в рахунок погашення заборгованості в сумі 12014,88 євро та 18512,73 грн за кредитним договором №612-38-23/04 від 21.06.2006 року боржником за яким є ОСОБА_5 , звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 21.06.2006 року, а саме - садовий будинок, «А-1», загальною площею - 71,6 кв.м, що знаходиться на АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, що розташована на території садівничого товариство «Світанок» 16, площею 0,0459 га, призначення якої ведення садівництва, що належать ОСОБА_3 .
       При цьому, матеріалами справи встановлено, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 24 листопада 2014 року у справі № 442/8052/14 виконано, а саме звернуто стягнення на садовий будинок, «А-1», загальною площею - 71,6 кв.м, що знаходиться на АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, що розташована на території садівничого товариство «Світанок» 16, площею 0,0459 га, призначення якої - ведення садівництва. Майно було реалізовано на прилюдних торгах. Разом з тим арешт на все майно ОСОБА_3 у встановленому порядку не знято.
       Згідно листа Дрогобицького ВДВС від 02.08.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту з усього майна ОСОБА_3 , оскільки коштів від реалізації заставленого майна недостатньо для задоволення вимог стягувача. 
       Звертаючись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, ОСОБА_1 посилався на положення ст. 321 ЦК України та на порушення його прав як спадкоємця ОСОБА_3 у зв`язку з неможливістю набути право власності на майно, належне на день смерті його батькові, через накладений на нього арешт.
       Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не зазначено обставин та не визначено особу, якою порушено право позивача, передбачене ст. 321 ЦК України, що свідчить про відсутність спору про право. Крім того, суд враховував, що позивач ОСОБА_1 не є боржником у виконавчих провадженнях, в межах яких накладено арешт на майно спадкодавця, тобто не є стороною виконавчого провадження, вимоги про визнання за ним права власності на майно не ставить, а лише просить звільнити таке майно з-під арешту, вважаючи відмову державного виконавця у скасуванні арешту майна протиправною. Зазначені обставини свідчать про неможливість розгляду позову ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту в межах даної справи за правилами цивільного судочинства, оскільки згідно ч. 1 ст. 287 КАС України та ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розгляд зазначених вимог віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
       Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.
       Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
       Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
       Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
       У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
       Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові Верховного Суду від 03 травня 2023 року у справі № 463/3251/22.
       Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
       При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
       Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
       Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19), вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
       Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі № 463/2924/22.
       Враховуючи, що ОСОБА_1 як спадкоємець після смерті ОСОБА_3 не був залучений стороною виконавчих проваджень №№ 46741784, 50527628, в ході виконання яких накладено арешт на все майно спадкодавця, а відтак, відповідно до ст. 447 ЦПК України не наділений правом на оскарження дій державного виконавця, колегія суддів приходить до висновку про наявність у позивача права на судовий захист в порядку позовного провадження шляхом подачі позову про зняття арешту зі спірного майна, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що відповідає зазначеним вище правовим висновкам Верховного Суду, які згідно ст. 263 ЦПК України враховуються судами першої та апеляційної інстанцій при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
       Суд першої інстанції не врахувавши практику Верховного Суду у зазначеній категорії справ, дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.
       Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       З наведених мотивів, ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
  п о с т а н о в и в:   

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити.        
       Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 вересня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 07 лютого 2025 року.

Головуючий:                 Н.П. Крайник 

Судді:                                Я.А. Левик

                                                                               М.М. Шандра