ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1192/25 Справа № 183/4259/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
за участі секретаря судового засідання – Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ,
Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 
Треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович, 
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року, головуючий у суді першої інстанції Городецький Д.І.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2024року  ОСОБА_1  звернулась в суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович в якому виклала вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що нещодавно їй стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем відкрите виконавче провадження № 65825405. Зазначене виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 02 серпня 2019року за реєстровим № 2274. 
Зі спірного виконавчого напису вбачається, що звернуто стягнення на нерухоме майно – житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , яке на підставі договору іпотеки №DNN0G100000094, посвідченого 06 вересня 2007року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю. за № 2113, передане в іпотеку Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», шляхом перерахування коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна на рахунок АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 8 219 577,92 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 29 778,23 доларів США, заборгованість за відсотками – 74 825,44 доларів США, комісія – 4 871,20 доларів США, пеня – 202 618,77 доларів США, що разом становить 312 093,64 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28 травня 2019року становить 8 216 077,92 грн, а також витрати за вчинення виконавчого напису в розмірі 3 500,00 грн.
Також, ОСОБА_1 в позовній заяві вказувала на те, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, власником якого є вона, оскільки однією умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед стягувачем та підтверджують безспірність вимоги. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. Проте, до позивача відповідач АТ КБ «ПриватБанк» не звертався з вимогою сплатити вказану у виконавчому написі заборгованість та не надавав жодного розрахунку, з яким би вона погодилася.
За наведених обставин, позивачка виклала вимоги про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 02 серпня 2019року, зареєстрований в реєстрі за № 2274, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , а також вирішити питання щодо судових витрат. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем і приватним нотаріусом не спростовано наведені у позові доводи щодо відсутності безспірності заборгованості при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, а тому заявлені вимоги ґрунтуються на вимогах закону.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
15 жовтня 2024 року АТ КБ «Приватбанк» через представника подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року.
В апеляційній скарзі заявник висловив вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не витребував у нотаріуса документи на підставі яких було вчинено виконавчий напис, а тому рішення суду ґрунтується на припущеннях.
Також заявник стверджував про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом були дотримані всі вимоги порядку вчинення нотаріальних дій, а банком надано усі необхідні документи, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи, які підтверджують заборгованість.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечив проти апеляційної скарги, заявляв що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору, доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Обґрунтовував відзив тим, що вимога скаржника про витребування доказів в суді апеляційної інстанції є безпідставною, оскільки така не була заявлена в суді першої інстанції та відсутні докази неможливості звернення до суду першої інстанції з таким клопотанням.
Вказував, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було дотримано усіх вимог закону, а зазначена у виконавчому написі заборгованість не є безспірною. 
Треті особи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2024року апеляційну скаргу Банку залишено без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2024року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Банку на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року.
12 грудня 2024року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 09 годину 50 хвилин 14 січня 2025року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
06 вересня 2007року між Закритим акціонерним товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» і позивачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №DNN0G100000094, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 35 000,00 доларів США, в тому числі на придбання житлового будинку та 7 000,00 доларів США на оплату страхових платежів на строк до 05 вересня 2027року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
В забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №DNN0G100000094 від 06 вересня 2007року, між сторонами було укладено договір іпотеки №DNN0G100000094, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надала в іпотеку Закритому акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» житловий будинок, загальною площею 38,2 кв.м.., житловою площею 26,2 кв.м., який стане власністю ОСОБА_1 після укладення цього договору та згідно договору купівлі-продажу від 06 вересня 2007року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. за реєстровим № 2112. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки (житлового будинку) на момент складання договору складала 176 750,00 грн.
Встановлено, що між сторонами було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 06 вересня 2007року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. за № 2-114, згідно умов якого сторони визначили способи та порядок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором, встановлених п.п. 3.1-3.3 цього договору, одним з яких є: звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані, за умови неотримання задоволення своїх вимог відповідно до п. 9, що підтверджується випискою з рахунку для зарахування коштів згідно з кредитним договором та розрахунком заборгованості.
02 серпня 2019року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2274, згідно якого звернуто стягнення на нерухоме майно – житловий будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 , яке на підставі договору іпотеки № DNN0G100000094, посвідчений 06 вересня 2007року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю. за № 2113, передане в іпотеку Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», шляхом перерахування коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна на рахунок АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 8 219 577,92 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 29 778,23 доларів США, заборгованість за відсотками – 74 825,44 доларів США, комісія – 4 871,20 доларів США, пеня – 202 618,77 доларів США, що разом становить 312 093,64 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28 травня 2019року становить 8 216 077,92 грн, а також витрати за вчинення виконавчого напису в розмірі 3 500,00 грн.
Зазначений виконавчий напис став підставою для відкриття приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем виконавчого провадження № 65825405 відносно позивача ОСОБА_1 .
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
У даній справі сторони в апеляційному порядку не заперечили висновків суду про відмову стороні позивача у стягненні витрат на професійну правничу допомогу – тож з огляду на те, що не були оскаржені висновки суду в цій частині, такі висновки суду не можуть бути предметом перевірки апеляційного суду. 
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що доказів того, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус перевірив та впевнився у відсутності спору щодо наявності заборгованості та її розміру, строків виконання, матеріали справи не містять.
       Суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис вчинений із грубим порушенням встановленого Законом порядку вчинення нотаріусами виконавчих написів, що у відповідності із ст. ст. 88, 89 Закону України „Про нотаріат" та глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України є підставою для визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням нотаріусом умов вчинення виконавчого напису.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
       Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
       Відповідно до положень частини першої статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
       Статтею 87 Закону України «Про нотаріат»-Закон встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
       Згідно статті 88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
       Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
       Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, з якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі-Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.
       Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
       Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
       Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
       Тож, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
       Протягом розгляду справи, відповідачем не було надано належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Як і відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі період, при цьому судом враховано термін кредитування та розмір кредиту, який передбачили сторони.
       З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
       Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.
       Отож, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.
       Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). 
       Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
       При цьому, ані відповідачем, ані приватним нотаріусом суду не надано жодних доказів, які б свідчили про правову природу спірної суми заборгованості, дату та правову підставу її виникнення, розрахунок боргу тощо.
       Сама ж безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем оспорюється позивачем та не доведена відповідачем.
       Відтак, суд першої інстанції правильно вважав, що у нотаріуса були відсутні законні підстави для вчинення виконавчого напису.
       Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
       Водночас, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. 
       Тож, у суду відсутні докази того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та/або здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів та пені, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу зазначений у виконавчому написі щодо наявності грошового зобов`язання позивача за кредитом є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог Банку до позивача.
       Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню, чим не виконав вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п.1 Переліку.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, АТ КБ “ПриватБанк” посилався на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом були дотримані всі вимоги порядку вчинення нотаріальних дій, а банком надано усі необхідні документи, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи, які підтверджують заборгованість. 
Однак такі доводи не є обґрунтованими з огляду на вищевикладені обставини справи та вимоги закону.
Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції не витребував у нотаріуса документи на підставі яких було вчинено виконавчий напис, а тому рішення суду ґрунтується на припущеннях, є безпідставним, оскільки про необхідність такого витребування на думку відповідача не було заявлено в суді першої інстанції та не надано доказів неможливості звернення до суду першої інстанції з таким клопотанням.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини третьої статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Решта доводів, приведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення. 
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 14 січня 2025року.

Судді: