П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
 12 лютого 2025 року                                                                                                                                                                                                                                                            місто Київ  
                                                                                       справа № 760/20811/21
                                                                                   провадження № 22-ц/824/1801/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,  за участю секретаря судового засідання Височанської Н.В.
 
сторони:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві  апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Обуховим Володимиром Владиславовичем,
на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва  від 26 червня 2024 року, постановлену  у складі судді Коробенка С.В.,
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, до  предмету поділу включив  квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;  підземну автостоянку площею 14,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;  домоволодіння загальною площею 121,1 кв.м., в також земельна ділянка площею 0,0780 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; житловий будинок  загальною площею 166,9 кв.м. та земельна ділянка площею 0,167 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; двокімнатна квартира площею 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; житлове приміщення у АДРЕСА_5 ; складське приміщення у АДРЕСА_8 на земельній ділянці НОМЕР_5 , під`їзд А , окремий об`єкт № 3 ; складське приміщення у АДРЕСА_8 на земельній ділянці № НОМЕР_4 ,  під`їзд А ,  першого поверху, окремий об`єкт № 6; квартира в Королівстві Іспанія, майнові права на квартиру, що буде знаходитись в будівлі АДРЕСА_9, загальною приведеною площею 71,48 кв.м.; грошові кошти в сумі 21175 Євро, які знаходяться на рахунку , який відкритий в АТ «Турецький Економічний Банк»; автомобіль марки АУДІ, модель Q5, 2016 року випуску; автомобіль марки Мерседес -Бенс, 2017 року випуску.
У свою чергу ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом, в якому просила серед іншого, визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти в сумі 3217788 грн., за які ОСОБА_1   придбана квартира за адресою: АДРЕСА_6 та стягнути з ОСОБА_1 частину  цих коштів у розмірі 1608894 грн.
Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 6 грудня 2022 року  заяву ОСОБА_2 задоволено. Накладено  арешт на майно, яке є предметом спору, а саме на: квартиру, що на праві власності належить ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 .
Постановою Київського апеляційного суду від  3 липня 2023 року  апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 6 грудня 2022 року   залишено без змін.
У травні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову,  в який просив скасувати арешт на квартиру, що на праві власності належить йому, яка розташована за адресою:  АДРЕСА_6 , на яку було накладено арешт згідно ухвали Солом`янського районного суду м.Києва від 6 грудня 2022 року. Вимоги заяви обґрунтовував тим, що  арештоване майно було придбано ОСОБА_1 20 листопада 2020 року, в той час як шлюб між ним і ОСОБА_2 розірвано 25 жовтня 2019 року, тобто зазначене майн обуло придбано через рік після розірвання шлюбу, відтак не є майном, набутим подружжям за час шлюбу, відповідно до ст.60 СК України.
Квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , оскільки придбана за його особисті та запозичені кошти, які він повернув самостійно.
Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 26 червня 2024 року  у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Обухов В.В. подав апеляційну скаргу,  в який просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і  прийняти нове рішення про скасування арешту на квартиру. Оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною і необґрунтованою у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення  для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в ухвалі, обставинам справи, та порушенням норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.
Зокрема зазначає про те, що збільшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом шляхом включення додаткових вимог щодо визнання спільною сумісною власністю та поділу - стягнення грошових коштів за квартиру за адресою: АДРЕСА_6 і корпоративні права на ТОВ «Компанія «Інтрегума» не ґрунтується ані на обставинах  фактів, а ні на обставинах  права, переслідують нелегітимну мету.
Арештоване майно є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , придбане після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , та за власні кошти, що було доведено під час розгляду клопотання  про скасування вжитих заходів забезпечення  позову, проте залишилось поза увагою суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Конончук З.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Федосін А.В. доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду  першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову  ОСОБА_2 . 
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Конончук  З.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.  
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І.,  перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про  поділ спільного майна подружжя.
У свою чергу ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом, в якому просила серед іншого, визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти в сумі 3 217 788 грн., за які ОСОБА_1   придбана квартира за адресою: АДРЕСА_6 та стягнути з ОСОБА_1 частину  цих коштів у розмірі 1608 894 грн.
Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 6 грудня 2022 року  заяву ОСОБА_2 задоволено. Накладено  арешт на майно, яке є предметом спору, а саме на: квартиру, що на праві власності належить ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 .
Постановою Київського апеляційного суду від  3 липня 2023 року  апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 6 грудня 2022 року   залишено без змін.
У травні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову,  в який просив скасувати арешт на квартиру, що на праві власності належить йому, яка розташована за адресою:  АДРЕСА_6 , на яку було накладено арешт згідно ухвали Солом`янського районного суду м.Києва від 6 грудня 2022 року. 
Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 26 червня 2024 року  у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.
Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що  збереження арешту на об`єкт нерухомого майна (квартиру АДРЕСА_7 ) є необхідним з метою забезпечення можливості виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_2 компенсації у випадку задоволення зустрічного позову.
Колегія суддів  погоджується  з висновком суду  першої інстанції з огляду  на  таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням  арешту  на  майно та (або) грошові кошти,  що  належать  або  підлягають  передачі  або сплаті  відповідачеві і знаходяться  у нього  чи в інших  осіб.
З аналізу ст. ст. 149 - 150 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
З наведених положень закону вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.
При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Скасування заходів забезпечення позову передбачає зняття застосованих судом обмежень, покликаних забезпечити можливість виконання судового рішення, у випадку зміни ситуації в порівнянні з тією, що існувала при застосуванні таких обмежень, коли в результаті такої зміни потреба в застосованих обмеженнях припинила своє існування.
Вжиті судом заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Тобто, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов`язує можливість застосування таких заходів або змінилися обставини, що зумовили його застосування.
За змістом даних норм скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатом розгляду справи і вирішенням спору по суті, чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі.
Таким чином заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Встановлено, що на час розгляду  клопотання  представника ОСОБА_4   про  скасування заходів забезпечення позову цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2   про поділ спільного сумісного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя  по суті не вирішена, рішення у цій справі судом не прийнято.
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, оскільки скасування заходів забезпечення позову до розгляду даної справи по суті та ухвалення судом відповідного рішення, суперечитиме меті заходів забезпечення позову.
Звертаючись до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову представник ОСОБА_1 - адвокат Обухов В.В. обґрунтовував неналежністю та безпідставністю з його точки зору застосування судом заходу забезпечення позову. В той же час такі доводи фактично обґрунтовують незгоду заявника з ухвалою суду про застосування таких заходів забезпечення позову. При цьому чинним процесуальним законом передбачено, що якщо сторона не погоджується з судовим рішенням, вона має право оскаржити його в установленому законом порядку, для чого передбачена відповідна процедура апеляційного та касаційного оскарження. 
Сторона позивача  ОСОБА_1 скористалась таким процесуальним правом та  оскаржила ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 6 грудня 2022 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 3 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 6 грудня 2022 року залишено  без змін.
В даному випадку жодного доводу з приводу того, яким чином ситуація на час подання заяви змінилася в порівнянні з тією, що існувала на час ухвалення судового рішення про застосування заходів забезпечення, і яким чином така зміна обумовлює припинення необхідності у таких заходах, представником ОСОБА_1 наведено не було. Звертаючись з вимогою про скасування заходів забезпечення заявник фактично оскаржував висновки суду, зроблені при накладенні такого арешту, що в рамках передбаченої ст. 158 ЦПК України процедури здійснено бути не може.
Доводи  апеляційної скарги  ОСОБА_1   про те, що спірна квартира є його особистою власністю, оскільки придбана після розірвання шлюбу за власні та запозичені кошти, фактично стосуються оспорювання правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову та встановлення обставин щодо суті позовних вимог  ОСОБА_2 по зустрічному позову.
Процесуальні дії суду щодо вжиття заходів забезпечення позову і їх скасування врегульовані окремими нормами, є різними за своїм юридичним змістом і за обставинами, які підлягають встановленню.
Скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатами розгляду справи і вирішенням спору по суті чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі (ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України).
За таких обставин,  оскільки доводи заявника, наведені ним у заяві про скасування заходів забезпечення позову, зводяться до оспорювання ним правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову і не пов`язані із їх скасуванням, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову.
Отже, доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для  скасування заходів забезпечення даного позову, не спростовують  та не впливають на правильність постановленої ухвали.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною та обґрунтованою,  підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін. 
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 371,367, 374, 375, 381-384, 389  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Обуховим Володимиром Владиславовичем, залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва  від 26 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Постанова складена 27 лютого 2025 року.   

 
Суддя-доповідач:                                                                О.І. Шкоріна  
 
Судді:                                                                                   Л.Д.Поливач
 
                                                                                              А.М.Стрижеус